379 
Norges største musling. 
Af Alf Wollebæk. 
Der indsendtes ivaares til Bergens museum fra godseier Hei- 
berg, Kaupanger (Sognefjorden), nogle kjæmpeeksemplarer af oskjæ! 
(Mytilus modiolus, Lin.), hvoraf det. største havde en længde 
af 213 mm., tykkelse (bredde) 103 mm., høide 114 mm. og et rumind- 
hold af 815 ccm. 
Dette eksemplar er ikke alene det største oskjæl, men idethele- 
taget den største musling, der vides fundet ved Norges kyst. Læng- 
den af de oskjæl, der tilvirkes som handelsvare, er ialmindelighed 
10—15em. Eksemplarer over 15cem.s længde hører til undtagel- 
serne. Kand. 0. Nordgaard omtaler i ,Norsk Fiskeritidende" 
(1895) et eksemplar, der ligesom ovennævnte er taget i Sognefjorden, 
paa 173 mm.s længde, 95 m.s bredde og med et rumindhold af 490 ccm. 
eller omtr. % liter, saaledes et rumindhold af kun vel det halve af det 
ivaares til Bergens museum indsendte. Senere (1901) omtaler Nord- 
gaard i samme tidsskrift et eksemplar (fra Sognefjorden) af 184 mm.s 
længde. Dette har saavidt bekjendt hidtil været den største noterede 
længde for oskjællet, ikke blot i Norge, men ogsaa overhovedet. 
Oskjællet eller agnskjællet kaldes ogsaa graabenskjæl (Kristiania- 
fjorden), vobskjæl (Trondhjemsfjorden), hesteskjæl og rauskjæl (Nord- 
land); det er udbredt langs hele den norske kyst og 1 de fleste fjorde. 
Det findes med sikkerhed ned til 160 favnes dyb og maaske dybere. 
De største mængder optages dog fra betydelig grundere vand, fra et 
snes til et par favnes dyb. Ligesom sin nærmeste *slegtning blaaskjæl- 
let (M. edulis, Lin.), har oskjællet en temmelig vid geografisk ud- 
bredelse i kolde og tempererede have; findes saaledes ved Englands, 
Islands og Grønlands kyster, mod nord op til Spitzbergen. 
Specielt i de vestlandske fjorde, tillige ogsaa i Nordland, opfiskes 
der betydelige mængder oskjæl med skjælplog, skraber, klyper etc. og 
dels ogsaa ved hjælp af dykker. De nedsaltes ,skjænede" (d.v.s. ind- 
maden udtat af skallene) i kvarttønder og forsendes hovedsagelig til 
de nordlige landsdel> som agn ved de store fiskerier. I de vestlandske 
fjorde har fiskeriet efter oskjæl i de sidste 12—15 aar udviklet sig til 
en speciei fiskeribedrift (,agnskjælfisket*), som foregaar om høsten 
og vinteren. Om vaaren og forsommeren er oskjællets gydetid; det 
er i denne tid magert og vandig og egner sig ikke til nedsaltning som 
agn. Det har ogsaa været forsøgt som menneskeføde, men har ikke vundet 
synderlig anklang. I velsmag staar det langt tilbage for blaaskjællet. 
