10 



meters — længcie, men dyret kan blive større ; ifølge ældre hvalfangst- 

 beretninger har kropslængden gaaet op til 60 å 65 fod eller 

 20 til 21^ meter ; den naar saaledes ikke op til de største finhval- 

 arters længde, men til gjengjæld er dens tykkelse og legemsmasse 

 ganske betydelig. Scoresby opgiver følgende maal paa et 50 fod langt 

 eksemplar: hodet maalte 15 fod i længde, kroppens største omkreds 

 var 34 fod, halefinnen (sporen) 17^ fod og de længste barder 11 fod. 

 Halefinnen er i forhold til dyrets størrelse overmaade mægtig, man har 

 saaledes paa rigiig store individer fundet den op til 26 fod eller ca. 8 m.s 

 bredde. Dyrets farve er oventil paa hode, krop, luffer og halefinne 

 sort, medens kroppens sider kan være lidt lysere, men under bugen er 

 farven graaagtig. 



Nordhvalens føde bestaar næsten udelukkende af smaa krebsdyr 

 (mysis, calunus, cetockilus, harpacticus) og vingesnegle (clione, lima- 



Fig. 2. Nordhvalen eller grønlandshvalen (Balæna mysticetus, L.), effcer D. Gray. 



De lysere partier ved haleroden, luffen og overkjæveranden er en følge af be- 



lj-sningen og for at vise formen. 



cina), der svømmer f i it i stimer ; især søger den krebsdyrene. For at 

 kunne ernære sig af disse bitte smaa sjødyr, maa hvalen sluge store mas- 

 ser, og da dens gab jo er umaadelig svært, kan den tåge ind i mundhulen 

 mangfoldige tønder med sjøvand, hvori disse smaakrebse og vingesnegle 

 svømmer. Det gjælder derfor at faa smaadyrene skilt fra vandmassen 

 og nu viser bardeapparatets merkværdige konstruktion sig som en fuld- 

 kommen sil- eller filtrerindretning. Hvis barderne havde været stive 

 og kun saa lange som afstanden fra overkjæve til underkjæve, naar 

 munden er lukket, vilde der ble vet et rum mellem disse og underkjæven 

 før lukningen, hvorved våndet med smaadyrene vilde have rendt væk ; 

 men istedet derfor er barderne længere, og desuden bøielige og elastiske, 

 saa at de lægger sig bagover, naar munden er lukket, idet de da ligger i 

 en rende mellem underkj ævens rand og tungen (se fig. 1). Naar mun- 



