12 



det ind i det nordenfor tilgrænsende Ishav. Da nu denne hvalart altid 

 følger isen, og dens fangsthistorie viser, at man har kunnet næsten ud- 

 rydde den paa et felt, uden at dette har influeret synderlig paa bestan- 

 den i andre farvande, har jeg inddelt de overhovedet eksisterende nord- 

 hvaler i 3 store udbredningsfelter, der har hver sin hovedstamme 

 af dyr, nemlig 1) en østlig, mellem Spitsbergen og Grønland, 2) en 

 vestlig, mellem Grønland og Amerika, og 3) en amerikansk- 

 asiatisk hovedstamme i Behringshavet og det tilgrænsende Ishav. 

 Denne fordeling af bestanden udelukker selvfølgelig ikke, at individer 

 fra den ene hovedstamme kan gaa over i den anden, men nogen større 

 rekrutering fra den ene til den anden har man ingen beviser for. In- 

 teressant er Scoresby's beretning om, at der ved Østsibiriens kyst fan- 

 gedes en hval, hvori fandtes en hollandsk harpun fra Spitsberghval- 

 fangsten ; lignende fund skal være gjort i et tidligere aarhundrede (i 

 1716) ved Kamtschatka ; man har derfor grund til at tro, at nord- 

 hvalen kjendte ,,nordvestpassagen", før menneskene opdagede den. 



Til Skandinaviens havfauna kan egentlig ikke nordhvalen regnes ; 

 men under istiden har den utvilsomt færdes ved vore kyster, hvilket 

 bevises ved skeletdele, som man har fundet i jorden paa forskjellige 

 steder, specielt ved Sveriges vestkyst. Vore forfædre kjendte godt 

 nordhvalen, der i „Kongespeilet" faar sin karakteristiske beskrivelse. 

 Ved Islands nordkyst har den vistnok været en hyppig gjæst; forøvrigt 

 er det ikke umuligt, at den i historisk tid, før den blev forfulgt ved 

 Spitsbergen, har besøgt Einmarkskysten i kolde vintre, naar isgrænsen 

 har naaet langt sydover. 



Fangsthistorie: Det er ikke let at bringe paa det rene, 

 naar man først begyndte at fange nordhvalen. Det er sandsynligt at 

 nordmænd og islændere har været de første, men noget sikkert derom 

 er ikke hidtil bekjendt, saavidt jeg ved. Hvalfangst drev jo nordmæn- 

 dene meget tidlig ; derom vidner Ottars beretning til kong Alfred den 

 store af England i det 9de aarhundrede, men hvad slags hvaler, der 

 blev fanget, det ved vi jo ikke sikkert. 1 ) At nordhvalen var tidlig 

 kjendt, fremgaar af Kongespeilet (fra d. 13de aarh.), hvor denne hval- 

 art beskrives.-) Men den tidligere hvalfangst har dog rimeligvis mest 



x ) G. Guldberg: Om Skandinavenes Hvalfangst, i Nordisk Tidsskrift, 1890, 

 p. 251—271. 



2 ) G. Guldberg: Die Waltiere des Konigsspiegels, Zool. Annalen 1904, 

 pag. 29 — 40; se Nordgaard: Norske hvalnavne, Norsk Fiskeritidende, 1902 

 h. 12 os 1903 h. 1—2. 



