36 



saadanne -fra det adriatiske hav mod nord til Østersjøen. Den 

 tyske dr. Kassner har fundet, at der i de aar, da der er mange 

 solflekker, er der faa af disse hvirvelcentra, mens der er forholdsvis 

 mange af dem i de aar, da eler er faa solflekker. 



Ved B, o d a h, en liden ø i Nilen, ligeoverfor Kairo, staar en 

 meget gammel Nil-maaler. Den er en marmorsøilei, bygget i en fir- 

 kantet brønd, der staar i forbindelse med Nilen ved en kanal. Obser- 

 vationer af Nilens vandstand her fra 1841 til 1900 viser stigninger og 

 synkninger i denne, som følger solflekkeperioden. Mange solflekker 

 giver en høiere vandstand, faa solflekker en lavere, med et aars foi- 

 sinkelse af vandstanden i forhold til solflekkernes hyppighed. Altsaa 

 ogsaa her sterkere skydannelse med flere solflekker, noget hvorpaa og- 

 saa regnmaalinger i Ostindien og det Indiske havs øer henpeger. 



Prof . Arrhenius omtaler i sin „Lehrbuch der kosmischen 

 Physik" (s. 144) følgende eksempler paa overensstemmelsen mellem 

 solflekkeperioden og fenomener paa jorden. I nærheden af Paris 

 blomstrer ædelkastanien desto tidligere, jo flere solflekker der er. 

 Andre planter viser noget lignende. Vaaren er varmere i de rige sol- 

 flekkeaar end i de fattige. Det samme viser marts-temperaturerne; i 

 svensk Norrland, isløsningen af Kumo-elven i Finland, de kolde norden- 

 vindes sjeldenhed i Greenwich og frostdagenes sjeldenhed om vaaren 

 ved London. 



I de sidste aar har lufttrykkets forandring fra det ene aar til det 

 andet været studeret af Bigelow i Amerika og Lockyer (fader 

 og søn) i London. Lufttrykket i Ostindien (Bombay) viste sig at gaa 

 op og ned en periode af omkring 3.7 aar. Ganske nøiagtig paa samme 

 maade varierede lufttrykket i Sydamerika (Cordoba i Argentinien) men 

 i modsat retning. Naar luftrykket i Indien steg, faldt det i Syd- 

 amerika og omvendt. Ved nærmere undersøgelse viste det sig, at en 

 svingning som den i Ostindien fandtes over hele Syd-Asien, Afrika og 

 Australien, mens den sydamerikanske typus strakte sig ogsaa over 

 Nord-Amerika og det Pacifiske ocean. Nord-Europa og Nord-Asien 

 slutter sig nærmest til den sidste gruppe. I og for sig er denne peri- 

 odiske op- og nedgang interessant, men den bliver det i endnu høiere 

 grad, naar vi stiller den sammen med den periode paa 3.7 aar, som 

 sol-protuberantserne har. Maksimum af lufttryk i Indien eller mini- 

 mum i Cordoba falder lidt eiter maksima af protuberantsernes hyppig- 

 hed, og paa tilsvarende maade forholder det sig med lufttrykkets 



