saa for intensitetens eller den magnetiske krafts styrke er paa- 

 vist den samme periode. 



Det hænder ikke sjelden, at magnetnaalene paa de magnetiske 

 observatorier bliver urolige og svinger frem og tilbage meget sterkere 

 end i almindelighed. Man kalder dette en magnetisk storm eller et 

 magnetisk uveir eller magnetiske perturbationer. Saadanne 

 opstaar omtrent samtidig paa hele eller en stor del af jordens overflade. 

 Nu er det interessant, at perturbationerne ogsaa følger solflekkeperi- 

 oden. Naar der er mange solflekker, kommer der ogsaa mange og sterke 

 magnetiske storme, og naar der er faa solflekker, er magneterne 

 roligere. Det hænder undertiden, at store solflekker ledsages af sterke 

 magnetiske perturbationer, men ikke enhver stor solfleks tilsynekomst 

 ledsages af saadanne. Og den store overensstemmelse mellem sol- 

 flekkernes og perturbationernes hyppighed, som man fandt i den første 

 tid, da man studerede disse, har senere ikke altid vist sig saa særdeles 

 regelmæssig. 



En lignende overensstemmelse som den mellem jordmagnetisme 

 og solflekker, viser sig ogsaa mellem hyppigheden af polarlys 

 (nordlys paa den nordlige halvkugle og sydlys paa den sydlige) og af 

 solflekker. Nordlys og magnetiske perturbationer gaar jevnlig sam- 

 men. Polarlys er hyppigst ved solflekke-maksimum, sjeldnest ved sol- 

 flekke-minimum. Nordlysene er hyppigst ved jevndøgn, mindre hyp- 

 pige ved solhverv. Ved jevndøgnstider vender en af solens poler mod 

 jorden og den anden ligger paa bagsiden af solen. Polernes afstand 

 fra jorden er da størst og mindst. 



De ovenfor beskrevne samtidige eller næsten samtidige fænomener 

 paa solen og i jordens atmosfære viser tanken hen paa, at jordens 

 atmosfære paavirkes af bevægelserne paa solen, eller at begge har en 

 fælles aarsag. Det første falder det nærmest at tænke sig, men den 

 sidste formodning kan strengt tåget ikke afvises, saalænge vi er i uvi- 

 denhed om aarsagerne til den 11-aarige og den 3.7-aarige periode i sol- 

 fænomenerne. I ethvert tilfælde opfordrer det, vi har faaet at vide, 

 til fortsatte undersøgelser. Til at befordre saadanne, foreslog den 

 internationale meteorologiske komite i sit møde i Southport høsten 1903 

 nedsat en kommission til sammenstilling og diskussion af meteorolo- 

 giske observationer for at prøve deres forhold til fænomenerne paa 

 solen. Denne kommission, hvis norske medlemmer er prof. B i r k e- 



