40 



der kan være tale om, kan vi dog forfølge disse interessante fænorne- 

 ner med noget udb} T tte for vor viden om os selv, en viden, som alle- 

 rede af den græske filosof blev opstillet som den første betingelse, 

 naar vi vilde stræbe efter viden. 



Vi skal da først betragte søvnens betydning og de dermed sam- 

 menhængende fænomener. Søvnen indtræder, naar hjernen, organet for 

 den aandelige virksomhed, indstiller sine funktioner og gaar til hvile. 

 For et saa høit organiseret og anstrengt arbeidende organ er denne 

 periodisk indtrædende hvile af den største betydning. Den er endog 

 vigtigere end tilførselen af næring. Et menneske kan, naar det er 

 tvunget, leve en maaned uden mad, ja endnu længere, men berøver vi 

 det søvnen, vilde det efter nogle faa dage gaa tilgrunde. Et saadant 

 forsøg er naturligvis ikke bleven fore tåget. Ligeledes er det en skrøne; 

 naar det heder, at der i Kina er en dødsstraf, hvorefter forbryderen 

 blir ombragt ved, at man forhindrer ham fra at sove. Men efter de 

 forsøg paa unge hunde, som fru Marie von Manassein omtalte paa 

 den internationale lægekongres i Rom i aaret 1894, ved vi, at dyr 

 gaar meget hurtigere tilgrunde af søvnløshed end af sult. Blev unge 

 hunde berøvet søvnen kun i 4 — 5 dage, var de redningsløst fortabte, 

 selv om man forøvrigt gav dem den bedste pleie. Ved døden havde 

 de tabt kun 5 — 13 pct. af sin legemsvegt, mens en sultende hund kan 

 tabe indtil 50 pct., før den dør af udmattelse. Yngre dyr gaar dog 

 snarere tilgrunde end ældre. 



Det maa dog bemerkes, at en ung hund er et væsen, som trænger 

 meget mere sdvn end mennesket; overhovedet har hunden større trang 

 til at sove end mennesket. Om vi end saaledes ikke ved, hvor snart 

 et menneske vil gaa tilgrunde af søvnløshed, ved vi dog af erfaring, 

 at det snarere omkommer af denne end af hunger. 



Trangen til søvn retter sig efter graden af det aandelige arbeide 

 og efter høiden af den intellektuelle udvikling. Det høiere hjerne- 

 arbeide kræver ogsaa mere hvile. Efter dette skulde et menneske 

 trænge mere søvn end en hund.. Hertil maa imidlertid bemerkes, at 

 vi ikke kan udraaale, hvor meget søvn der udkræves efter søvnens 

 længde, men vi maa særlig tåge hensyn til søvnens dybde. Søvnens 

 dybde kan vi maale ved hjælp af styrken af den sansepirring, som ud- 

 f ordres til at vække et menneske eller dyr. Som bekjendt er den hos 

 hunden meget ringe. Hunden har en meget let søvn, den er meget 

 aarvaagen og lader sig vække ved den svageste larm, mens mennesket 

 sover paafaldende tungt, tyngre end dyrene. 



