41 



I sin lærebog over menneskets fysiologi siger professor G. v. 

 Bnnge: ,,Det synes, som om denne forskjellige art søvn væsentlig 

 har bidraget til, at hunden og mennesket har stiftet det tro venskabs- 

 forbund, som er ældre end menneskehedens historie. Saa langt men- 

 neskets spor kan forfølges tilbage i tiden, har hunden været dets led- 

 sager. Det synes, som om mennesket kun ved hundens hjælp har 

 kunnet arbeide sig op fra naturtilstanden til kultur. Den høie intelli- 

 gens giver mennesket et stort forsprang i kampen om tilværelsen; den 

 med den høie intelligens sammenhængende trang til en dyb søvn er 

 derimod til stor skade, særlig ligeoverfor de store rovdyr. Den aar- 

 vaagne hunds tro venskab overvinder denne skade. Venskabet er end- 

 videre til fordel for begge parter under jagten. Hundens sporsans i 

 forening med menneskets intelligens overlister alle andre dyr. Det 

 synes næsten, som om menneskets og hundens venskab kan betragtes 

 som udslaget for en symbiose, for et samliv til gjensidig fordel, som 

 naturen ubevidst har faaet istand og ikke menneskets bevidste over- 

 lægning." 



Den store hjerne som sædet for aandsarbeidet trænger en lang og 

 dyb søvn for at den skal kunne samle kræfter. Fra den ovennævnte 

 russerinde fru. von Manasseins interessante observationer ved vi, at den 

 venstre halvdel af den store hjerne, der hos os særlig er i virksomhed, 

 ogsaa synker i dybere søvn end den høire. Vi arbeider nemlig ikke 

 i lige grad med begge hjernehalvdele, men fortrinsvis med den ene, 

 mens den anden staar til reserve. Da alle hjernenerver krydser hin- 

 anden, ai-beider alle normale rethændede mennesker næsten udelukkende 

 med den venstre hjernehalvdel. Vi er med andre ord venstrehjernede 

 talere, tænkere og arbeidere, derimod arbeider alle kjævhændede men- 

 nesker med den høire hjernehalvdel. Den mest arbeidende del af 

 hjernen synker selvfølgelig i den dybeste søvn, naar den skal udhvile 

 sig. Fru von Manassein har studeret dette forhold paa 50 pei'soner 

 af enhver alder og kjøn, fra 3 aars gamle børn til 65 aars gamle 

 mænd og kvinder, og fundet, at naar normale rethændet arbeidende 

 mennesker i de første to timer af sin søvn blev killet med en fjær i 

 ansigtet, gjorde de stadig en afværgende bevægelse med sin venstre 

 haand, selv om de laa paa venstre side. Paa den pirring, som killin- 

 lingen fremkalder, svarer altsaa reflektorisk den mindre dybt sovende 

 hjernehalvdel. Det modsatte var tilfældet med nogle kjævhændede — 

 8 i tallet — , de forraadte sig ved, at de under søvnen gjorde afvær- 



