46 



det, som trænger søvn, kan faa den forønskede ro, og over bevidst- 

 heden om, at man derpaa vaagner til styrket arbeide. I den os om- 

 givende stilhed og mørke i forbindelse med ophøret af alle de sanse- 

 indtryk, som stormer ind paa os om dagen, falder vore øienlaa,g til af 

 sig selv, vore sanser blir den ene efter den anden sat ad af virksom- 

 hed. Tørst taber vi evnen til at smage, derpaa synet og kort efter 

 følelsen. Af alle sanseorganer arbeider hørselen længst. Før den 

 endnu ganske er forsvunden, har den sovendes slappede lemmer fri- 

 gjort sig, de ligger i halv bøining, som det er bekvemt for kroppen, 

 musklerne er slappede, de adlyder ikke mere viljen. Man kan endnu 

 vaagne, om man maa, viljen og aandsevnen vaager endnu en tid, men 

 lidt efter lidt slappes ogsaa de, vore tanker blir nsammenhængende, 

 beviclstheden er snart ganske forsvunden — vi sover. 



Evnen til at danne tanker har dog ikka den i søvnen hvilende 

 hjerne ganske tabt. Der danner sig stadig billeder, som vi merker 

 som drømme. Men disse drømmebilleder er ikke tøilede og kontrolle- 

 rede a f den logiske tænkning og overlægning. De er ulogiske og som 

 oftest nsammenhængende, de er erindringsbilleder af behagelig eller 

 ubehagelig art; i sidste tilfælde kan de i den grad forskrække den 

 sovendes af søvnen omfattede aand, der vel er lammet, men dog ikke 

 ganske er sat ud af virksomhet, at det øvrige legeme kan vaagne og 

 den sovende forskrækket farer op. 



Om end viljen øiensynlig har opgivet sit regimente, er den dog 

 ikke ganske hemmet og sat ud af virksomhed, thi naar vi bestemmer 

 os til at vaagne til en bestemt tid, kan denne vilje bevirke, at vi ofte 

 med den største nøiagtighed vaagner til den bestemte tid, uden at vi 

 dog under den bevidstløse tilstand under sOvnen kan orientere os over 

 søvnens længde og over den absolute tid. 



„Et støttepunkt til bedømmelse af søvnens dybde kan vi muligens 

 faa ved drømmenes art," siger prof. Cl. v. Bunge. „Mange menne- 

 sker," siger han, „paastaar med bestemthed, at de ikke drømmer ofte. 

 Naar de vaagner, kan de som oftest ikke erindre sig noget drømme- 

 billede. Trods mange anstrengelser har jeg aldrig kunnet iagttage 

 dette paa mig selv. Man kan vække mig til hvikensomhelst tid, 

 efterat jeg er indsovnet, stedse har jeg havt livlige drømme. Derimod 

 har jeg kunnet gjøre følgende forskjel: Drømmer jeg om noget, som 

 jeg har oplevet for længere tid siden, da har jeg sovet roligt og fast, 

 og føler mig styrket. Drømmer jeg derimod om de sidste dages op- 



