G4 



Mindre meddelelser. 



Dækfarverne hos nogle edderkoppe. Hos de fleste dyr, hvirvel- 



dyr som hvirvelløse, er som bekjendt bugen lysere farvet end ryggen, 

 nedover siderne gaar farven lidt efter lidt fra ryggens mørke farve til 

 bugens lyse. Denne afsvækning i farvetonen har til følge at de skyg- 

 ger, som de øvre kropsdele kaster over de undre, neutraliseres, saa at 

 dyret ikke staar i skarp relief, men at det saa at sige blir kunstigi 

 afplattet og derved blir mindre iøinefaldende. 



I „Nature" (for november 1904) omtaler Oswald H. Latter 

 en iagttagelse, som staar i smuk overensstemmelse med denne forkla- 

 ring. Det var nogle edderkopper af slegten linyphia. Næsten uden 

 undtagelse er hos dem bugen mørkf arvet, paa siderne har de hvide 

 striber og streger, og oversiden er endnu rigere isprængt med lyse flek- 

 ker og linjer. Disse edderkoppe har saaledes en farve, som er anordnet 

 paa en maade, der staar i strid med, hvad der almindeligt er tilfældet. 

 Nu væver imidlertid linyphiiderne horizontale net, i hvis midtpunkt de 

 hviler i omvendt stilling, idet de klamrer sig fast til nettets underside. 

 Herved blir dyrets underside den sterkest belyste, mens rygsiden er 

 beskygget. Dyrenes eiendommelige, afvigende skattering staar saa- 

 ledes i overensstemmelse med den afvigende stilling, de indtager. 



Temperaturen ved polerne. I Annales de Géographie har 

 hr. C. Passer at offentliggjort en meget interessant artikel, hvor 

 han i grafisk form fremsætter de resultater, som man — efter de seneste 

 ekspeditioners undersøgelser — er kommet til med hensyn til poler- 

 nes temperatur. Ved en række tabeller viser forfatteren middeltempe- 

 raturen for sommer og vinter, for saa vidt som de er kjendte, for 

 egnene rundt nord- og sydpolen. Disse tabeller viser paa en interes- 

 sant maade den meget lavere sommertemperatur ved sydpolen, sam- 

 menlignet med nordpolens. Forskjellen skriver sig, ifølge forfatterens 

 mening, udelukkende fra geografiske omstændigheder. Paa den nord- 

 lige halvkugle er polarhavet omgivet af en fastlandsmasse. som er sam- 

 menhængende — med undtagelse af aabningen mellem Norge og Grøn- 

 land. Dette fastland blir umaadelig koldt om vinteren, men næsten 

 ligesaa sterkt ophedet om sommeren, saa at temperaturstigningen føles 

 saa langt som til i nærheden af polen. "Ved sydpolen er forholdet 

 næsten omvendt ; thi her er det vandmasserne, som omgiver mere eller 

 mindre kontinentale landstrækninger. Om vinteren danner denne uaf- 

 brudte vandmasse en bariére, som forhindrer polarkulden fra at ud- 

 brede sig nordover, mens den om sommeren ikke er istand til at op- 

 varme sydpolarealet, som — kun ophedet af solen — har en middel- 

 temperatur, der aldrig gaar høiere end 0° C. Sydpolkontinentet viser 

 saalerles — over hele arealet — en analog tilstand med det nordlige Grøn- 

 lands nu for tiden. Med andre ord, begge regioner befinder sig i en 

 glacial periode. Det viser sig saaledes, at de nødvendige betingelser 

 for evig is er ikke en meget streng vintertemperatur, men en sommer- 

 temperatur, som ikke overstiger 0° C. 



