70 



Det er fremtrædende, hvormeget mindre dens nedre parti er paa 

 billedet fra 1903 sammenlignet med det fra 1899. Bræens ende havde 

 ogsaa i dette tidsrum gaaet 112.6 m. tilbage eller i gjennemsnit 28 m. 

 pr. aar. Sammenligner vi nu ogsaa bræens øvre partier paa de to 

 billeder, vil vi finde, at de paa billedet fra 1903 er større og dækker 

 bergene i noget større udstrækning end paa det fra 1899. Det lille 

 skjær, som stikker frem af bræen paa høire side af det store berg 

 midt paa billederne, er betydelig mindre paa billedet fra 1903, bræen 

 er altsaa større og mægtigere her. 



Jeg antog derfor, at den isbølge, som fra høiden var i frem- 

 marsch, snart maatte bevirke bræernes voksen og fremadskriden ogsaa 

 i de lavere dele. De faa maalinger, jeg har faaet fra sommeren 1904, 

 viser imidlertid endnu ingen saadan fremrykning. 



Naar bræernes variationer følges gjennem en aarrække, finder 

 man, at de er af periodisk natur. Tidligere antog man, at periodens 

 længde faldt sammen med den Briicknerske 35-aarige klimatiske peri- 

 ode. De senere aars bræundersøgelser har imidlertid vist, at saa ikke 

 kan være tilfældet. Forholdet viser sig ogsaa mere kompliceret, end 

 det først blev antaget. 



Foruden den aarlige variation, som bestaar i, at bræerne i vinte- 

 rens løb skyder sig nogle meter frem og i sommerens atter skrumper 

 lidt ind og gaar nogle meter tilbage, synes der nemlig at optræde to 

 arter periodiske variationer hos bræerne, en art forholdsvis kortvarige 

 og af mindre dimensioner, en anden af mindst 200 aars længde og af 

 betydeligere dimensioner. 



I løbet af det 19de aarhundrede har bræerne i vort land vist en 

 række af de kortvarige periodiske variationer. For at faa bestemt 

 disses længde har jeg sammenlignet de fotografier af Bøiumsbræen, 

 der har kunnet skaffes tilveie fra de sidste 35 aar. Herved findes en 

 gjennemsnitlig længde af oscillationsperioden for denne bræ paa 18 

 — 19 aar. 



Af endemorænerne foran Nigardsbræen ser man, at den i de 130 

 aar fra 1743 til 1873 har udført 7 hele oscillationer. Deres gjennem- 

 snitlige varighed bliver følgelig 18^ aar. Gjennemsnitslængden hos 

 Bondhusbræens oscillationer i de sidste 40 aar er 19 — 19^ aar. 



Herved faar vi et begreb om længden af de kortvarige variationer, 

 som vi vil kalde sekundære i modsætning til de lange, hvis varig- 

 hed gaar op til over 200 aar. 



Den store fremrykning, vore bræer havde fra begyndelsen til hen- 



