83 



øen Helgoland og en høide af 50 m. over havet og derover; erindrer 

 man saa. at kun x j- af isen er over våndet og 6 /t under, faar man et 

 begreb om de uhyre masser, som et sligt isbjerg indeholder. 



Kun faa øer og øgrupper hæver sig op i havet syd for kontinen- 

 ternes sydspidser. Det er trøstesløs øde og ensomme smaaøer, der i 

 almindelighed har faaet navn efter sine opdagere, saaledes Kerguelen-ø, 

 Crozet-øen, Bouvet-øen o. s. v. Disse har tildels været støttepunkter 

 for de ekspeditioner, som har søgt at udforske det antarktiske egne. 



Ogsaa dyrelivet i den sydpolare sone arter sig anderledes end i 

 den nordpolare, hvad der vil bli nærmere omtalt i det følgende om 

 udforskningen af disse strøg. 



Fig. 2. 



Ældre reiser og opdagelser. 



Fra ældre tider har der hersket en teori om et udstrakt fastland 

 paa den sydlige halvkugle, der blev betegnet som „terra australis 

 incognita" , og allerede i begyndelsen af det 17de aarhundrede gjorde 

 man forsøg paa at finde det, idet guvernøren i Peru u ds endte eks- 

 peditioner i dette øiemed. Pedro Fernandez de Quiros drog 

 saaledes i 1605 fra Callao og opdagede i 1606 et land, som han kaldte 

 „Australia del esperitu santo" . Det var en af Ny Hebriderne. Senere 

 opdagelsesreisende fandt ogsaa flere øer og øgrupper i sydhavet ; men 



