var nordmænd som skulde bli pionerer for de senere ekspeditioner. 

 I 1893 udrustede SvenPoyn, som dengang var en mand paa 84 aar, 

 men endnu lige interesseret for at bryde baner, skibet „Antarctic" 

 for at prøve udsigterne for hvalfangst i sydishavet. Fører af skibet 

 blev en erfaren ishavsskipper, kaptein Kristensen, og Foyns kom- 

 missionær var H. J. Bul 1, der havde opholdt sig i Australien og der 

 arbeidet for udsendelse af fansgstekspeditioner til sydishavet. 



„Antarctic" seilede først til Australien. Under skibets ophold i 

 Melbourne kom nordmanden C. E. Borchgrevink ombord. Han 

 var greben af en ubetvingelig lyst til at komme med paa en reise mod 

 ukj endte egne, og da det ikke lod sig gjøre paa anden maade, tog han 

 hyre som mand ombord. Efter en kortere reise og et alvorligt uheld 

 styrede „Antarctic" sydover fra Ny-Zeeland den 28de november 1894. 

 Man mødte pakisen paa 62 gr. 45 min. s. br., men kom sig dog igjen- 

 nem mod syd. Den 8de december fik man kap Adare isigte. Dette 

 er det yderste forbjerg paa Victoria land. Med sine mørke sider og 

 top, der kun stribevis er dækket af sne, danner dette fjeld en ypperlig 

 landkjending. I slutten af januar naaedes Coulmanøen paa 74 gr. 

 s. br. ; men nu vovede man ikke at gaa videre og styrede derfor igjen 

 nordover langs kysten. Da skibet den 24de januar 1895 var paa høi- 

 den af kap Adare, fik man øie paa en liden bugt, som syntes skikket 

 til landgang. Kaptein Kristensen, Bull og Borchgrevink og tre 

 andre af mandskabet roede i baad ind mod kysten og var saa heldige 

 at naa land. Det var første gang det antarktiske fastland blev betraadt 

 af menneskelig fod, og det er jo smigrende for os at det var norske 

 mænd, eler først kom iland her. Vi hidsætter derfor ogsaa deltagernes 

 beretning om denne begivenhed. 1 ) Borchgrevink fortæller saaledes : 



„Antarctic" naaede ned til 74 gr. 10 min. s. br. Vi saa en god del 

 af den blaa finnede hval, men havde hverken lyst eller udrustning til 

 at fange den. Da vi maatte vende om for ikke at risikere at spærres 

 inde af isen, og vi passerede kap Adare paa Victorialand paa veien 

 nordover, var det, jeg gjennem kikkerten fra udkigstønden opdagede 

 en liden isfri strand nedenunder kapet paa den ellers saa utilgjænge- 

 lige kyst. Det var denne strand, som blev saa vigtig for min senere 

 ekspedition. 



a ) Kristensen : ^Antarctic^s veise til Sydishavet. Tønsberg 1896. Bull, 

 H. J.: Sydover 1893 — 95. Kristiania 1898. Borchgrevink i sin nye bog: 

 Nærmest Sydpolen. 



