102 



gonien og Ildlandet, idet vestkysten her som der staar i sterk modsæt- 

 ning til østkysten. Vestkysten er en vild bjergverden, sønderrevet af 

 dybe fjorde, i hvilke mægtige jøkler munder ud. Østkysten er et øde, 

 ensformet plateau, som viser talrige spor af vulkansk virksomhed. 

 Klimaet e<r ogsaa her i øst tørrere ; thi plateauet var snebart. 



Ved Seymourøen opholdt man sig en tid for at lægge et depot. 

 Denne ø er meget interessant i geologisk henseende, da der findes en 

 sandsten med rige plante- og dyrefossiler fra kridtformationen. Farten 

 videre mod syd langs Kong Oscars land blev kort ; kysten dækkes her 

 af en mægtig isbarriere, som var saa høi, at man fra udkigstønden knapt 

 kunde se dens overflade ; langs barrieren laa drivismasser. Under 

 seiladsen foretoges interessante dybmaalinger. Her synes at være en 

 bred kontinentalsokkel ; ved 66 gr. s. br. fulgte man saaledes linien for 

 1000 m. dybde indtil 200 km. fra kysten. Udenfor denne sokkel var 

 dybden 3000 — 4000 m. 



Aarstiden var imidlertid saa langt fremskreden, at man maatte 

 tænke paa vinterkvarter. Dette blev anlagt i nærheden af Kap Sey- 

 mour, hvor Norden skjøld, Bodman, Ekeløf og den argentinske løitnant 

 Sobral samt to matroser blev tilbage med 24 hunde og levnetsmidler 

 for 2 aar. „Antarktik" vendte tilbage til Sydamerika for i mellemtiden 

 at fortage forskninger i havet syd for dette land under ledelse af 

 dr. Andersson. 



Vinteren forløb heldig, omend Nordenskjøld kun fik gjort en 

 slædereise og ikke kom synderlig langt mod syd paa grund af vinterens 

 strenghed. Forgjæves ventede man den følgende sommer paa „Ant- 

 arktik" , og da høsten kom, uden at fartøiet viste sig, blev det nødvendigt 

 at forberede sig paa et nyt vinterophold. Hvordan var det saa gaaet 

 „Antarktik" 1 



I begyndelsen af november 1902 seilede fartøiet fra Falklands- 

 øerne for at af hente Nordenskjøld og hans fæller. Isforholdene var 

 meget ugunstige, saa at man først i december var ved nordspidsen af 

 Louis Philips land. Andersson besluttede da med to andre at naa frem 

 til Nordenskjølds vinterkvarter ved hjælp af slæder og kajak; men 

 han naaede kun 100 km., da han maatte gaa i vinterkvarter. De fik 

 bygget en hytte af sten og dækket med sælskind. „Antarktik" havde 

 imidlertid en haard kamp at beståa med drivisen ; Kaptein Larsen 

 maatte ty ind i Eresbos og Terror-bugten, hvor isskruningen blev saa 

 sterk, at skibet trykkedes istykker og sank den 12 te februar. Provi- 

 anten og den øvrige udrustning blev heldig bragt ud paa isen og 



