106 



Den engelske ekspedition har bragt udmerkede resultater. Mens 

 svenskerne væsenilig har berigtiget vore karter, har englænderne ud- 

 videt betydelig vort kjendskab til sydpolaregnene. De har fulgt øst- 

 kysten af Victorialand, som strækker sig næsten ret sydover indtil ca. 

 .83 gr. s. br. Mac Murclobugten viste sig at være et sund ; vulkanerne 

 Erebos og Terror ligger saaledes paa en forholdsvis liden ø. End- 

 videre er der opdaget et nyt land ved østenden af den store isbarriere, 

 kong Edward VII's land, der ogsaa er vulkansk, men betydelig lavere. 

 Mellem dette og Victorialand er der en bred havbugt, hvor landisen 

 gaar ud i en mægtig bræ, som ender i. den store ismur. I det mindste 

 indtil 250 km. fra vinterkvarteret synes denne bræ at svømme paa 

 våndet. Slædereiserne var meget omfattende ; thi de spænder over en 

 udstrækning paa 49 længdegrader. Der foretoges i det hele 17 slæde- 

 reiser paa gjennemsnitlig 25 dage for hver tur. Scotts længste reise 

 vårede i 94 dage. Det yderste punkt, som naaedes, var som før nævnt 

 82 gr. 17 min. s. br. paa 163 gr. 40 min. ø. 1. Det antarktiske fastland er 

 et mægtigt plateau, som hæver sig op til en høide af omkring 2700 m. 

 over havet. Dets østrand er opbøiet og har mægtige f j elde paa indtil 

 4300 m. over havet. Kun her bryder toppene igjennem incllandsisen, som 

 ellers dækker det hele land med sin skinnende kappe. Østranden styr- 

 ter steilt ned mod havet med mægtige skridjøkler. Isstrømmen bevæ- 

 ger sig mod nord ; thi som før omtalt, fandt man et depot, der paa 

 et aar var forskjøvet over 500 m. mod nord. Endelig er forholdene 

 i vest for Victorialand undersøgte. De biologiske og geofysiske obser- 

 vationer vil visselig ogsaa vise sig at være af betydelig interesse, naar 

 de videnskabelige resultater foreligger færdige og uclgivne. 



e) Tysk ekspedition. Vi har allerede nævnt om forbere- 

 delserne til den tyske sydpolarekspedition. Man drev en ihærdig agi- 

 tation for at faa dette foretagende istand, og det blev stadig frem- 

 holdt at det var en æressag for det tyske rige, som nu var blit en sjø- 

 og kolonialmagt, at deltage i den antarktiske forskning. I 1900 var 

 ekspeditionen sikret og forberedelserne blev trufne. Til leder blev 

 udseet prof. E. v. D r y g a 1 s k i, som nogle aar iforveien havde op- 

 holdt sig i Grønland sammen med nogle andre yngre forskere og der 

 foretaget omfattende studier. Planen for den nye ekspedition blev 

 fastsat saaledes : Man skulde med et nybygget skib gaa ud fra Ker- 

 guelenø, hvor der skulde oprettes en jordmagnetisk-meteorologisk sta- 

 tion. Først skulde man styre til omkring 90 gr. ø. 1. og derfra mod syd 



