108 



kjende at ekspeditionen er en torso, et stort anlagt, men ufuldendt 

 verk. Dens væsentligste resultater er de mange videnskabelige iagt- 

 tagelser samt opdagelsen af et nyt land paa polarkredsen. 



Man var i Tyskland allerede begyndt at nære ængstelse for „Gauss" 

 og tænkte paa at udruste en hjælpeekspedition, da der kom telegram 

 fra Durban om at „Gauss" var ankommen Iste juni 1903. Et ønske 

 fra v. Drygalskis side om at foretage en ny undersøgelsesreise 

 blev afslaaet; fra høiere hold fik „Gauss" ordre om at komme hjem. 

 Kerguelen-stationen var opløst i april ; lederen, dr. Enzensperger, 

 var desværre død af beriberi, v. Drygalskis reiseberetning f ore- 

 laa færdig in den forrige aars udgang, omtrent samtidig med Norden- 

 skjolds bog. 



f) Skotsk ekspedition. Af væsentlig samme art som den 

 tyske ekspedition blev ogsaa en skotsk ekspedition, der blev planlagt 

 og ledet af mr. W. S. B r u c e, som i 1892 — 93 besøgte Grahamsland 

 sammen med de skotske hvalfangere. En norsk hvalfanger „Hekla a 

 blev indkjøbt og omdøbt til „Scotia". Denne seilede i slutten af 1902 

 fra Europa og begyndte sit togt fra Falklandsøerne, hvorfra styredes 

 til Sydorknøerne. Ekspeditionens opgave var undersøgelsen af Wed- 

 dels hav samt et fremstød mod polen fra den amerikanske side. Dens 

 felt blev ligesaa langt vest for den tyske ekspedition som denne igjen 

 var vest for den engelske. „Scotia" naaede ikke længere end til 

 70 gr. 25 min s. br., mens ,.Weddel" i 1823 trængte frem til over 70 gr. 

 Bruce styrede nordover igjen, men skibet frøs ind, og vinteren over 

 opholdt ekspeditionen sig ved Laurieøen i Sydorknøgruppen, hvor der 

 oprettedes en meteorologisk station. 



Som en merkelighed kan anføres, at skibet holdtes fast i isen fra. 

 25de mars til 23de november paa 60 gr. s. br., altsaa svarende til Ber- 

 gens eller Kristianias bredde paa den nordlige halvkugle. Da man 

 var kommet fri af isen, styrede Bruce til Falklandsøerne og derfra 

 til Buenos Ayres. Den argentinske regjering overtog den meteorolo- 

 giske station for at fortsætte observationerne endnu et aar. „Scotia" 

 tog stationens personale ombord og seilede atter til Sydorknøerne. 



Fra disse styrede „Scotia" i sydsommeren mod syd og naaede 

 indtil 74 gr. s. br. Her , mødte skibet en vældig ismur, som 

 fulgtes mod øst. Veiret var stormende ; og drivisen omklamrede atter 

 skibet. Isen drev imidlertid mod nord, saa fartøiet atter slåp ud, og 

 i mai 1904 kom ekspeditionen i god behold til Kapstaden, hvorfra den 

 reiste direkte til Europa. 



