118 



eller cellemembranen, og den bestaar hovedsagelig, ialfald hos all? 

 yngre celler, af det plantestof, som vi kalder for cellulose. Hos 

 de levende celler er hylsteret gjennemtrukket med vand, i hvilket der 

 findes opløst forskjellige organiske og uorganiske stoffer. De oprinde- 

 lig kugleformige eller polyedriske (mangekantede) celler i planteve- 

 vene bibeholder kun saa længe sin form, som cellerne vokser i alle ram- 

 mets retninger. Sker veksten kun i to retninger, maa resultatet blive 

 en saadan tavle- eller pladeformig dannelse af celler, som vi ser den 

 i planternes overhud. Sker veksten derimod kun i en retning, er det 

 klart, at der herved maa opstaa langstrakte, tilsidst fiberformige celler, 

 som bastfibrene i planternes bast. Som gode typer paa fiberceller kan 

 nævnes lin- og hampefibere samt fibrene i veden af træ. Under ensidig 

 vekst opstaar den slags celleformer, som botanikeren kalder „plante- 

 haar", det er lange, haarformige, en eller flercellede dannelser, som 

 rager høit op over planternes overhud og bedækker den med mere eller 

 mindre tæt filt, hvilket kan iagttages paa talrige vekster. Bomulds- 

 fibrene, som vi snart skal se lidt nærmere paa, er en god type paa den 

 slags haardannelser i planteriget. Det maa endvidere omtales, at celle- 

 væggenes tykkelse er meget variabel. Mens de unge cellers hud kun 

 danner en ganske fin, gjennemsigtig hinde, finder vi hos faste plante- 

 dele cellevægge med en ofte betragtelig tykkelse, f. eks. i en dadel- 

 kjernes haarde væv eller i en nøddeskal. 



Saadanne tykke cellevægge bestaar i de fleste tilfælde ikke mere 

 af ren cellulose. Cellehudens beskaffenhed undergaar nemlig en væ- 

 sentlig forandring ved indleiring af mange slags stoffer, f. eks. kulsur 

 kalk eller kiselsyre og særlig hyppig ved delvis kemiske forandringer 

 af cellulosen. I disse sidste opstaar der enten en elastisk korksubstans, 

 s u b e r i n, mest anskuelig ved alinindelig flaskekork eller træsubstans, 

 1 i g n i n, som giver træets cellevægge fasthed og haardhed, og som let 

 kan paavises ved visse kemiske reaktioner, f. eks. ved en blanding af 

 phloroglucin og saltsyre. Dypper man et træstykke ned i denne blan- 

 ding, farves det straks intenst rødt, mens bomulclstøi, der bestaar af 

 ren cellulose, under samme forhold forbliver ufarvet. Men ogsaa i 

 „træceller" danner cellulosen grundstoffet i cellevæggene ; der fore- 

 kommer dog foruden den træstof og andre substanser, som man pleier 

 at kalde „inkrusterende stoffer," og disse kan man ved anvendelse af 

 passende midler fuldstændig udskille fra cellulosen. 



