121 



erholder man, idet puJveriseret kalksten eller kalkstof, efter nyere 

 forbedringer dolomit eller en blanding af denne med magnesit, bespy- 

 les med vand i et taarn, mens der samtidig nedenfra strømmer ind 

 svoveldioxyd (svovlsyre), frembragt ved forbrænding af svovl. 1 ) Den 

 erholdte opløsning af kalcinm, eller enklere, magnesiumsulfit lader 

 man i store kjedler, „kogere", under anvendelse af et damptryk paa 

 4 — 5 atmosfærer, indvirke 12—13 timer paa det opkløvede, sorterede 

 og vel afdampede træ. Ligninet opløser sig i badet til ligninsulfosur 

 kalk. Produktet af denne proces kaldes i handelen „sulfitcellulose" 

 og er en hvid, trevlet masse, som, efterat være vel udvasket, slammet 

 og afsilet i separatorer, hyppig bleges i „hollændere" . Til fremme af 

 en.' bekvem forsendelse bringes cellulosen i papform ved hjælp af 

 maskiner. Bløde naale- og løvtræsorter leverer af de anvendte træ 

 varer det største udbytte, ca. 55 — 63 pct,, men ogsaa haardt træ kan 

 anvendes til forarbeidelse af cellulose. Sulfitcellulose produceres i 

 langt større mængde end natroncellulose. 



I Østerrige arbeider for tiden 36 fabrikker med en aarlig produk- 

 tion af 90 millioner kg., i Tyskland 65 fabrikker, som leverer over 160 

 millioner kg. raastof til papirindustrien og den kemiske industri, som 

 vi her skal interessere os for. 



En meget ubehagelig omstændighed er det, at man ved produktion 

 af sulfitcellulose maa lade den anseelige mængde affaldsopløsning eller 

 bad, der flyder væk, neutralisere og rinde ned i floderne. I smaa 

 mængder sælges dette bad under navnet „lignosulfit" som desinfektions- 

 og inhalationsmiddel. 



Efterat vi nu kortelig har omtalt udvindingen af raastofferne fol- 

 den del af celluloseproduktionen, som her interesserer os, maa vi lære 

 at kjende nogle vigtige egenskaber ved celllulosen. Denne regnes til 

 den gruppe af organiske forbindelser, som kémikerne kalder „kulhy- 

 drater" , og denp, almindelige kemiske formel er, efter E. S c h u 1 z e, 

 N (C12 H 20 Oio), den er uopløselig i vand, alkohol eller æter, ligeledes 

 i fortvndede syrer eller lud ; kun den saakaldte Schweizerske reagens, 

 kobberoxydammoniak, opløser den rene cellulose fuldstændig. Af 

 denne opløsning kan cellulosen erholdes ved tilsætning af fortyndet 



*) Det er interessant at se, hvilke enorme mængder raastof der ibrbruges 

 ved cellulosefabrikerne ; saaledes trænger den ove.nnævnte fabrik til sin aarlige 

 >ainle«le produktion af 14 mill. kg. cellulose af 100000 m. 3 træ ca. 1.6 mill. kg. 

 svovl og 1.2 mill. kff. kalksten. 



