125 



firmaet Schering i Berlin tilberedte celloidin, der kommer i hande- 

 len i form af bløde tabletter i blikbokser. Fremstillingen af celloidinen 

 sker paa den maade, at klart filtreret kollodium befries fra en del af 

 æteren og alkoholen, og den tiloversblevne tyktflydende masse støbes 

 varm i pladeform. Den afkjølede, limagtige masse skjæres da i ta- 

 bletter. For at forhindre fordunstningen af den deri indeholdte æter- 

 alkohol kommer celloidinen hermetisk lukket i handelen. Ved at opløse 

 massen i æteralkohol faar man ren kollodium, færdig til fotografisk brug. 



Efter M. de C hard onnets opfindelse i 1884, at fremstille kunstig 

 silke af kollodium, har dette præparats anvendelse fundet et nyt terræn. 



Vi skal ogsaa omtale et andet produkt, en plastisk masse, frem- 

 stillet af U. Marga, ved navn „cellulodin", der anbefales til frem- 

 stilling af flintekugler til skiveskydning. Man erholder det ved ' at 

 knade fugtig nitrocellulnse godt sammen med rent cellulosestøv og en 

 blanding af æter og alkohol til en blød, elastisk deig. 



Endelig kommer vi da til selve celluloiden. Dette hornagtige, 

 elastiske legeme blev for første gang, i aaret 1869, fremstillet af bog- 

 trykkerne brødrene Hyatt i Newark, New Jersey IL S. Nogle aar 

 forud havde et lignende produkt, benævnt parkesin efter dets opfinder 

 Park es i Birmingham, en tidlang fundet anvendelse i England som 

 surrogat for elfenben. Parkes fremstillede dette stof ved at blande 

 skydebomuld med vandfri trænafta under tilsætning med ricinus- eller 

 bomuldsfrøolje; ved at blande nogle procent klorsvovl i præparatet er- 

 holdt opfinderen en masse, der blev deigagtig i carmen, og ved at 

 blandes med farver optog disse efter behag. Produktionsomkostningerne 

 var imidlertid for store, hvilket bragte opfinderen til at lade sagen 

 fare. Den celluloid, der snart efter kom i handelen fra Amerika og 

 ligeledes gik under navnet „parkesin" og „lithoxyl", brød sig derimod 

 hurtig en udmerket bane. 



Vi kan betegne celluloiden som en o pl ø sn ing a f nitro cellulose 

 i kamfer. Sandsynligvis er det en meget inderlig blanding af begge 

 stoffer, ingen egentlig kemisk forbindelse, men vi raaa bemerke, at der 

 endnu den dag idag intet er bekjendt om celluloidens kemiske natur. 

 At der sandsynligvis ikke foreligger nogen kemisk blanding, fremgaar 

 af celluloidens forhold under forbrænding; den brænder hurtig op under 

 udvikling af en sterk damp fra det frigjorte kamfer. 



Celluloid er elastisk, men lader sig let kløve i tynde blade: den 

 lader sig sage, file, dreie o. s. v. og poleres glansfuldt, kan altsaa 

 bearbeides som horn. Næsten al celluloid viser allerede under vanlige 



