127 



ledes lys over det meget omtvistede spørgsmaal om havfladens oscilla 

 tioner ved Middelhavets kyster. 



Hulens bund var dækket af et 20 meter tykt lag. Det underste 

 ai dette lag var af marine oprindelse, ovenpaa elet hvilede flere høist 

 forskjellige lag af kontinental oprindelse. Det øverste og det mellem- 

 ste af disse lag indeholdt levninger af ren, som tidligere ikke var 

 kjendt fra denne region. Endvidere fandtes stenbuk, murmeldyr og 

 uklhaaret næsehorn, med andre ord en fauna fra den kolde periode af 

 kvartærtiden. Mens det underste lag indeholdt en forhistorisk elefant 

 (elephas antiquus), næsehorn (rhinoceros merchi) og flodhest, eller dyr, 

 som tilhører den første del af kvartærtiden. Dette lag hvilede paa en 

 gammel kystafleiring, som ogsaa kan paavises udenfor hulen paa kystklip- 

 perne i en høide af 7 meter over nuværende vandstand. De fleste af 

 de fossiler, som fandtes i afleiringen var arter, som fremdeles tilhører 

 Middelhavets fauna. Blandt fossilerne var der nogle smukke eksem- 

 plarer af strombus mediterraneus, en buget, taarnformet snegl, som 

 har været betragtet som karakteristisk for de hævede strandafleiringer 

 fra kvartærtiden in den Middelhavsomraadet. 



Prinsehulen indeholdt imidlertid ogsaa merker fra havets virksom- 

 hed i endnu tidligere periode. I hulens øvre del, i en høide af 28 me- 

 ter, er der en kalkafleiring, frembragt ved bølgernes arbeide og under 

 den er hulens \fegge gjennemborede' af boremuslinger. Prof. Boule 

 drager heraf følgende slutninger : 



Havet har en gang staaet 28 meter høiere end nu, derpaa har det 

 langsomt trukket sig tilbage til en høide af 7- — 8 meter og har da 

 aflagret skjællevningerne paa hulens bund. Derpaa har havet fortsat 

 at trække sig tilbage. Hvor langt denne sidste sænkning har strakt sig, 

 er vanskelig at afgjøre, men prinsen af Monacos oceanografiske under- 

 søgelser har paavist, at der udenfor de røde klipper paa ganske grundt 

 vand strækker en stor submarin platform. Dette skulde tyde paa, at 

 havet har sunket end yderligere, indtil der mellem havet og den nuvæ- 

 rende uregelmæssig strandlinje var en stor slette, hvor der levecle saa 

 store dyr, som elefanter, flodheste og næsehorn, for hvilke stedets nu- 

 værende topografi ikke vilde have plads. Ved den franske Middelhavs- 

 kyst, saasom ved bugten ved Pierre Formique, er der ligeledes paavist 

 en gammel strandlinje, der ligger 5 — 7 meter over den nuværende 

 vandstand. Hvorvidt denne tilhører den samme periode af kvartær- 

 tiden, som Princehulens 7 meters lin jei, er dog tvilsomt. 



I den i vore tidligere meddelelser omtalte „Barnehule" , Grotte des 

 Enfants, er der i de sidste aar funden tre nye menneskeskeletter. Det 

 ene af disse har en udpræget australnegertype. Det laa i et lag, som 

 indeholdt ben af hulebjørne, hulehyæne og huleløve o. s. v., og som 

 hvilede paa et lag, hvori der fandtes kindtænder af rhinoceros merchi. 

 Dette viser at det maa have tilhørt den første del af kvartærtiden. Det 

 andet skeiet fandtes 0.60 meter over det første og laa sammen med lev- 

 ninger af de samme pattedyrarter som dette. Det tredie skeiet fandtes 

 derimod 6 meter over det første. Det synes at have tilhørt rensdyr- 

 perioden eller slutten af kvartærtiden. 



