141 



areal er jo i virkeligheden ganske lidet og de klimatiske forhold saa 

 ugunstige som vel muligt. 



Det viser sig, at enkelte arter er særlig fremherskende, idet de 

 forekommer, næsten paa alle skjær undtagen de smaa yderste. Af saa- 

 danne arter kan nævnes: 



Fjørekall (arme ri a maritim a), balderbråa (mat ri ca ri a i no do r a), 

 smørbuk (sedum telephium), bergknap (sedum acre og s. anglicum), 

 høimolsyre (rumex crispus), smaasyre (r. acetosella), kattehale (lythrum 

 salicaria), trehage (triglochin maritimum og t. palustre), stedmorsblomst 

 (viola tricolor), røsslyng (calluna vulgaris), tiriltunge (lotus cornicula- 

 tus), krækling (empetrum nigrum), sisselrod (polypodium vulgare), bal- 

 drian (valeriana of f icinalis), myruld (eriophorum angustifolium), guld- 

 ris (solidago virgaurea), strandrug (elymus arenaria), graamelde (atri- 

 plex hastata), strandjol (angelica litoralis), melkerod (peucedanum 

 palustre), hvasdaa (galeopsis tetrahit), kokleare (cochlearia officina- 

 lis), klourt (lycopus europæus), skjærmsvæve (hieracium umbellatum), 

 myrkryb-soleie (ranunculus flammula), firhannet arve (cerastium tetran- 

 drum), nedliggende smaaarve (sagina procumbens), storfrytle (luzula max- 

 ima), knopsiv (juncus conglomeratus), strandsmelde (silene maritima), 

 gaasemure (potentilla anserina), blaastjerne (aster tripolium), græsløg 

 (allium schoenoprasum), lancetbladet kjæmpe (plantago lanceolata), 

 knudet smaaarve (sagina no do sa), femhanuet arve (cerastium semidecan- 

 drum), akerdylle (sonchus arvensis), hundegræs (dactylis glomerata) og 

 riere andre. 



Mest almindelig er endel græs- og carexarter, som jeg paa grund 

 af manglende blomster og ufuldstændig udvikling ikke med sikkerhed 

 kunde bestemme. De binder jorden paa steder, hvor fordybninger i 

 terrænet tillader dem at samle sig, ' og de løber som smale, brungule 

 ba and fra den ene græstue til den anden gjennem sprækker og revner. 



En hel del planter er ikke egentlig sjeldne, men optræder dog 

 langtfra med samme hyppighed som de ovenfor nævnte. Af saadanne 

 kan nævnes: 



Hestesyre (rumex acetosa), klængemaure (galium a pari ne), tyttebær 

 (vaccinium vitis), bringebær (rubus idæus), rogn (sorbus aucuparia), 

 jordbær (fragaria vesca), fuglevikke (vicia cracca), løvetand (taraxacum 

 officinale), tungræs (polygonum aviculare), vasarv (stellaria media), 

 svinemelde (atriplex patula), mjødurt (spiræa ulmaria), groblad (pl antago 

 major), sumpmjølke (epilobium palustre), gjeiterams (e. angustifolium) 

 og haarsvæve (hieracium pil os ella). 



A f planter, som kun blev iagttaget en eller ganske faa gange, 

 kan anføres: 



Stikkelsbær (r ib es gr os sul ar i a), ener (juni per us vulgaris), furu (pi- 

 nus silvestris), gran (picea excelsa), slyngende søtvider (solanum dulca- 

 mara), strandvindel (convolvulus sepium), nyperose (rosa canina), bred- 



