142 



bladet dunkjevle (typha latifolia), oienstrost (euplirasia off icinalis), 

 skjolddrager (acutellaria galericulata), blaakolle (prunella vulgaris), 

 rundbelg (anthyllis vul nevaria), prestekrave (clirysantli emum leucante- 

 mum), burod (artemisia vulgaris), ch en op od in a maritim a, mont i a fon- 

 tana, birk (betala odorata), selje (salix caprea), ørepil (salix aurita), 

 :vinterkarse (barbarea vulgaris), græsbladet stjerneblomst (stellaria grami- 

 11 e a), bjørnebær (mb us fruticosus), linbændel (spergula arv en sis), 

 strandræddik (ca kile maritim a), strandkryb (gl aux maritim a), torskemund 

 (linaria vulgaris), blaabær (vaccinium myrtillus), bvid bergknap (sedum 

 album), skjeftegræs (equisetum hiemale), bukkeblad (menyantbes trifo- 

 liata). soldug (drosera rotundifolia), tranebær (oxycoccus palustris), 

 sandviol (viola arenaria), moreltræ (prunus avium), mikkelsbær (vaccinium 

 uliginosuni). vandskedeknæ (polygonum amphibium), vaspepper (polyg. 

 hydropiper). vandgro (alisma plantago), brunrod (scrophularia no dos a), 

 bareklover (trifolium ar v ense) o. s. v. 



I de fleste tilfælde er det rimeligvis fuglene, som har besørget 

 overføringen af fro til holmerne fra de nærliggende større øer. Et 

 par gange lod det sig gjøre med temmelig stor bestemthed at afgjdre. 

 hvordan frøspredningen var foregaaet. En stikkelsbærbusk pa a Lange- 

 baae — det eneste eksemplar, som overhovedet fandtes — voksede 

 lige i nærheden af en badeplads, hvor der som almindelig paa vore 

 badepladse i fri luft ikke var tåget videre hensyn til renligheden paa 

 land. Her var det utvilsomt mennesket, som ufrivillig havde plantet 

 en stikkelsbærbusk. Klængemaure og fnglevikke fandtes ofte paa en 

 saadan maade, at de maatte formodes at være ført drivende til sit 

 voksested. De fandtes nemlig nedenfor høieste vandstandsmerke i 

 bugter mellem rækved, garnflæ og lignende, hvor der ellers ikke var 

 spor af plantevekst. Smaa landfugle blev ofte iagttaget, og en for- 

 holdsvis stor procent af arterne har ogsaa bærartede frngter, som fug- 

 lene vides at fortære — saaledes rogn, nyperose, krækling, tyttebær, 

 blaabær, mikkelsbær, tranebær, ener, slyngende søtvider, bringebær, 

 jordbær, bjørnebær, asald og flere. 



En bedre oversigt over planternes fordeling faar man ved at tåge 

 det undersøgte omraade beltevis. Det falder da straks i øinene. at 

 arternes antal tiltager, jo større afstanden er fra havet og jo videre 

 vedkommende skjær eller holme er i omkreds. Det første staar imid- 

 lertid i næsten umiddelbar forbindelse med det sidste. Det er nemlig 

 ikke selve havets nærhed. som sætter hindringer for planteveksten, 

 men det er de paa veirsiden herskende uheldige klimatiske forhold. 

 Jo større en holme er, jo større vil ogsaa det omraade være, som ikke 

 er direkte udsat for de haarde og fugtive havvinde, og jo flere planter 



