147 



denne fabrikationsmetode bestaar i arbeidet med den ildsfarlige æter 

 og især i, at man leder æterdampen forflygtiges i luften, hvilket for- 

 dyrer fremgangsmaaden i betragtelig grad. En nyere, i detaljerne 

 endnu ubekjendt metode til celluloidproduktion anvender istedetfor 

 den flygtige æter den mindre flygtige træspiritus (methylalkohol). 



Før vi gaar over til forarbeidelsen af celluloiden skal vi kun 

 bemerke, at man paa mange maader forsøger at erstatte den dyre 

 kamfer, hvis lugt er ilde likt af mange mennesker, ved billigere og 

 lugtfrie stoffer, for altsaa at kunne fremstille en lugtfri celluloid. Den 

 billige naftalin formaar vistnok at yde et fuldstændigt surrogat, 

 men de fleste folk liker endnu mindre naftalinens lugt end kamferens. 

 Derimod har man fores] aaet en hel række kunstige organiske forbin- 

 delser, bl. a. naftylazetat, formanilid, benzanilid, azettoluid ; mest skal 

 dog naftalindisulfosyre være i brug. Hidtil synes et fuldstændigt og 

 i enhver henseende betryggende surrogat for kamfer ikke at være 

 fundet. 



Den uheldige omstændighed, at celluloiden er saa let brændbar, 

 saa at de af den fremstil] ede sager maa betegnes som ildsfarlige, søger 

 man at afhjælpe paa forskjellig vis. Især skal man efter Hageman 

 & co.s metode kunne fremstille slet brændbart celluloid, ved at tilsætte 

 celluloiddeigen metalsalte, opløste i spiritus og derpaa lade metallerne 

 udfælde ved alkalitilsætning, som hydrooxyder. Asselots frem- 

 gangsmaade, der bestaar i at blande magnesiumklorid i en opløsning 

 af celluloiden i aceton og derpaa lade blandingen tørre ind, skal en- 

 dogsaa kunne levere uforbrændelig celluloid. 



Celluloiden lader sig farve paa de forskjelligste maader og for- 

 syne med talrige tilsætninger, hvorved netop de mangeartede efterlig- 

 ninger muliggjøres. Enklest er farvningen ved celluloidens tilbered- 

 ning, idet man jevnt udrører opløsninger af anilinfarver i den endnu 

 flydende celluloidmasse. Dog kan ogsaa fuldt færdige, saavel cellu- 

 loidplader som gjenstande, forfærdigede deraf, farves fuldstændig, da 

 celluloiden optager farverne langsomt i sig. Saaledes farver f. eks. 

 pikrinsyre celluloiden smukt gul, en ammoniakalsk cochenilleopløsning 

 rød, indigokarmin dybblaa. Ogsaa ved udfældingsprocesser kan der 

 foregaa farvning; anbringes celluloiden f. eks. i en opløsning af jern- 

 klorid, og derpaa i gult blodlusalt, saa indtræder der en prægtig blaa 

 farvetone. Blaatræekstrakt og jernvitriol giver sort farve. Imitation 

 af skilpadde opnaaes derved, at man først giver celluloiden en brungul 



