154 



mere end 300 aar siden indførtes fra Amerika, og at deres formering 

 omtrent udelukkende er foregaaet ved at saa knoklene, altsaa uden 

 befrugtning. Denne formerelsesmaade har sine fordele, men samtidig 

 ogsaa sine mangler. Saalænge nemlig kulturveksternes formerelse 

 ved stiklinger, aflæggere o. 1. (hos poteten ved knoldene) holdes inden 

 visse grænser, viser der sig liden eller ingen forringelse i produktet, 

 men overskrides disse grænser ved forceret dyrkning, hænder det let, 

 at afarter, der før viste sig kraftige og spiredygtige, lidt efter lidt 

 degenererer og svækkes i sine værdifuldeste egenskaber. De maa da 

 erstattes af nye sorter og udskilles omhyggelig fra de øvrige gode. 

 Denne regel gjælcler ganske specielt poteten. 



Der eksisterer ingen nyttevekst, som kan opvise saa mange varie- 

 teter som poteten. Paa den internationale potetesudstilling i Alten- 

 burg i 1875 var der saaledes repræsenteret ikke mindre end 2644 

 sorter ! Hvert aar bringes der i handelen af professionelle potetavlere 

 nye sorter, og disse gjør efter en tids forlob igjen plads for nye. En 

 meget interessant varietet fra Afrika er den saakaldte „negerpotet" , 

 der i katalogerne gaar under navnet „zulu u . Den ligner i f ormen 

 en nyre, skallen er dybsort med uregelmæssige, graa punkter, og i det 

 indre er den sortviolet. „Zulu" regnes for særdeles velsmagende. 



Alle disse kunstige varieteter af poteten skuffer som oftest de 

 store forhaabninger, man i begyndelsen anser sig berettiget til at nære 

 om dem ; de holder ikke ud, og der klages jevnlig fra landmændene 

 over at f. eks. de tyske potetsorter holder sig daarlig. I virkelig- 

 heden gaar enhver potetsort- i 1 ø b e t a f e n d e 1 a a r 

 tilbage i kvalitet; hos enkelte varieteter indtræffer dette før, 

 hos andre senere. I alle tilfælde er det nødvendigt at fremavle stadig 

 nye sorter. Og hos ingen anden frugt lønner dette sig saa godt som 

 med poteten. Da aarsagen til potetens degeneration som før nævnt 

 er, at den avles ved at saa knoldeen (altsaa det, som vi forstaar ved 

 ordet „potet") kan man kun sikre sig en god vare ved gjentagen anven- 

 delse af nye, ved befrugtning (sæd) frembragte sorter til udsæd som 

 erstatning for de ældre, udlevede stamvekster. Dette er en udtalelse af 

 den bekj endte tysk potetavler P. B o c h s e. Naar der af engelske op- 

 drættere for enkelte sorter opgives 14 aar som livsvarighed og andre 

 varieteter igjen kan kultiveres i 30 aar udenat udarte, saa afhænger 

 dette af, hvormange krydsninger der ligger mellem den kunstige varietet 



