172 



til samfund. Rent instinktmæssigt søgte vel allerede de første menne- 

 sker efter botemidler for de saar eller de sygdomme, som den haarde 

 kamp for tilværelsen — for ikke at sige med tilværelsen — paaførte 

 dem. 



At lægemiddelkunsten maa være meget gammel, fremgaar deraf, 

 at den allerede i den historiske tids første aarhundreder var naaet til 

 et forholdsvis høit standpunkt. Saaledes ved vi, at tilberedningen af 

 lægemidler i Ægypten allerede aar 2000 f. Kr. var naaet ud over det 

 rent primitive, idet man her paa denne tid drev det at blande medi- 

 kamenter op til en vis kunstfærdighed. Dette viser en del recept- 

 bøger, som er fundet i den senere tid, især den berømte „Papyrus 

 Ebers", der indeholder ca. 1000 recepter i hieroglyfer. 



Af „Papyrus Ebers" fremgaar det, at afføringsmidler spillede en 

 stor rolle i den ægyptiske medicin. Man havde nemlig den opfatning, 

 at de fleste sygdomme skrev sig fra næringsmidlerne. Af de anvendte 

 afføringsmidler kan nævnes honning, løg, olje, enebær, myrrha, samt 

 frugten af ricinusplanten. Den nu saa meget brugte lakserolje, 

 der udvindes af ricinus frøene, brugtes den gang kun til indgnid- 

 ning af huden samt til belysning. Endvidere omtales æselmelk, der 

 ogsaa hos de græske læger stod i kurs som afføringsmiddel. Et høit 

 skattet lægemiddel var alruneplanten, hvoraf dog kun bærret anvendtes 

 (som middel mod orm), mens rodens narkotiske egenskaber, der hos 

 andre folkeslag har givet planten plads i folketroen som et middel af 

 vidunderlig helbredende virkning, ikke synes at være kjendt af ægyp- 

 terne. Blandt de mange eiendommelige ægyptiske lægemidler maa 

 nævnes „melk af en kvinde, der har født en søn," et stof, der synes 

 at have spillet en ikke liden rolle i den ægyptiske medicin, ligesom 

 endnu idag i den kinesiske. 



Hvorledes lægemiddelkunsten paa den tid dreves, kan man vel 

 vanskelig danne sig nogen forestilling om. Imidlertid tør den kanske, 

 ikke have staaet langt tilbage for den samme kunst, saaledes som den 

 drives den dag idag i enkelte af de lande, der har været sterkere præ- 

 get af konservatisme end af fremskridt, f. eks. Kina. Den kinesiske 

 lægemiddelkunst skal nemlig, ifølge gjentagne beretninger, endnu staa 

 paa samme trin som den gjorde 2000 aar f. Kr., og den udviser ogsaa 

 i de anvendte lægemidler en paafaldende lighed med den gammelægyp- 

 tiske. Her er endnu læge og apoteker en og samme person, og denne 

 person er ofte tillige astrolog. Den astrologiske medicinmand dispen- 



