174 



I det første aarh. f. Kr. bragtes den græske lægekunst til Kom. 

 En række lærde grundede her skoler, hvor eleverne undervistes efter 

 de mest forskjelligartede metoder. Den første græske læge, der nød 

 anseelse i Rom, var Asklepiades fra Prusa (i Bithynien). 1 ) Han brød 

 -i mange henseender med den tidligere anvendte helbredelseskunst ; 

 Plinius anfører, at han tillod brugen af vin og vand, anvendte 

 bade, forkastede den gjængse brug af afføringsmidler, og ligesaa bru- 

 gen af de mange „ildesmagende medikamenter." 



Dioscorides, som sandsynligvis levede paa denne tid (Iste aarh. 

 e. Kr.), omtaler i sin Materia Medica mange lægemidler, ialt henved 

 1000, hvoriblandt myrrha, asa foeticla (dyvelsdræk), castorium (bæver- 

 gjel) samt et sammensat lægemiddel, theriak, et compositum, der til- 

 dels har holdt sig lige til vore dage. 



T midten af det andet aarh. drog den store Galenus fra Athen 

 til Rom, hvor han i en lang aarrække holdt forelæsninger. Han 

 sluttede sig til hippokratismen. Hans minde lever endnu den dag 

 idag i navnet «galeniske præparater." Denne betegnelse benyttes nu 

 for tiden som modsælning til „kemiske" eller „spagiriske" lægemidler, 

 hvilke sidste opstod med Paracelsus i det 16de aarhundrede. Do 

 galeniske præparater bestod væsentlig af planteudtræk, og svarede i 

 sin form mest til de nu brugte tinkturer og ekstrakter. Galen op- 

 lærte i sin tid bl. a. i indsamlingen af den melkeagtige saft af valmuen 

 (opium), hvis søvnbringende virkning, som ovenfor nævnt, allerede var 

 kjendt flere hundrede aar f. Kr. 



Et instruktivt billede af lægemiddelkunstens udviklingstrin om- 

 trent ved Kristi tider, giver den ældre Plinius' store verk „Historia 

 naturalis", hvori et længere afsnit behandler tilberedningen af læge- 

 midler. Han omtaler her bl. a., hvorledes et og samme lægemiddel 

 ved forskjellig tilberedning kan anvendes til helbredelse af forskjellige 

 sygdomme. Om j o r d b e g skriver han saaledes bl. a. : 



Tilsat en drachme hedyosmus (pebermynte) og en „obulus" 

 myrrha, er den et middel mod fire dages feber. Antændt vækker den 

 en epileptisk under et anfald ; tilsat vin og castoreum (bævergjel), 

 hæver den, naar patienten lugter til den, sammensnøringer af livmode- 

 ren. Røgning med jordbeg driver den fremfaldne livmoder tilbage, 

 og givet kvinder i vin, renser den dem." 



a ) Hans fødsels- og dodsaar angives noget forskjellig af de forskjellige 

 forfattere. Hans virksomhed falder i ethvert fald noget før Kristi fodsel. 



