176 



vildhed og barbari til kultur og velstand, hvor enkelte begyndte at 

 sørge for boliger, andre for fødemidler, atter andre for beklædnings- 

 gjenstande. Hvor langt delingen er af det gode, hvorvidt den uhyre 

 ndvikling af specialiseringen, der i de sidste decennier har forvandlet 

 -mennesket til en maskine, for ikke at sige til et lidet hjul i en kom- 

 pliceret maskine, virkelig gavner samfundet og menneskeslegten, er et 

 spørgsmaal, som ikke her skal drøftes. 



Her skal kun peges paa, at en sondring mellem de to adskilte 

 videnskaber, medicin og farmaci, efterfulgtes af en rask udvikling af 

 begge, der med enkelte lange stilstandsperioder fortsatte til begyn- 

 delsen af forrige aarhundrede. Era denne tid af, altsaa for ca. 100 

 aar siden, bemerkes en stadig tilbagegang for farmaciens vedkom- 

 mende, mens den medicinske videnskab tager uhyre fart. Aarsagen til 

 denne tilbagegang for farmacien maa vistnok søges væsentlig i en 

 sondring af en noget anden art end den, som fandt sted mellem medi- 

 cin og farmaci, nemlig den sondring, der fandt sted, da naturviden- 

 skaberne holdt sit indtog ved universiteterne. Den tid, som ligger 

 forud for naturvidenskabernes opblomstren, maa betegnes som farma- 

 ciens glanstid. Ligesom i middelalderen klostret, saaledes var apo- 

 teket, lige til for ikke mere end ca. 100 aar tilbage, alle naturviden- 

 skabers arnested. Ved apoteket laa en botanisk have, hvor apotekeren 

 dyrkede de planter, som han ikke fandt vildtvoksende. Apoteker og 

 botaniker var næsten ensbetydende. Da i det 16de aarhundrede Jatro- 

 kemien ved Paracelsus' forsøg paa at finde et universalmiddel 

 mod alle sygdomme holdt sit indtog i apoteklaboratoriet, blev apote- 

 keren ogsaa kemiker. Ja, der var en tid, da næsten enhver natur- 

 videnskabelig opdagelse var knyttet til en apotekers navn. Man be- 

 høver blot at minde om navne som Scheel e, Se r turner, Petten- 

 k o f e r, L i e b i g, W 6 h 1 e r, og af nyere navne M o i s s o n og P f e f- 

 f e r. Scheele var som bekjendt den første, der fremstillede klor og sur- 

 stof, men det tør være mindre kjendt, at han ved fremstilling af blypla- 

 ster i sit lille apotek i Norrkøping, opdagede glycerin og klargjorde, at 

 dette stof var bundet kemisk i fedtarterne. Sertiirner opdagede det 

 første plantealkaloid, morfinet i opium. Max v. P e 1 1 e n k o f e r, 

 der var uddannet som apoteker, blev grundlæggeren af den moderne 

 videnskabelige hygiene, ligesom L i e b i g grundlagde nutidens kemiske 

 laboratorieundervisning. W 6 h 1 e r fremstillede ad kunstig vei urin- 

 stof og udførte saaledes den første syntese af et utvilsomt organisk stof. 



