180 



Et godt eksempel herpaa har i resultatet ai de forsøg, som man 

 har gjort paa at smitte ellers friske dyr ved at give dem giftstoffet i 

 foderet. Herved er altsaa den mulighed udelukket, at giften kunde 

 trænge ind gjennem beskadigede væv og saaledes lettere faa indpas. 

 Vælger man til disse forsøg nøiagtig afveiede mængder af tuberkel- 

 eller miltbrandbaciller, som man, i lighed med v. B e h r i n g, brin- 

 ger ind i dyrenes mundhule, saa viser det sig, at nyfødte eller kun nogle 

 dagle gamle dyr smittes af doser, som hos ældre maa indføres i blo- 

 det for at gjøre virkning. Denne saaatsige fundamentalt forskjellige 

 virkemaade af giften hos en og samme art kan kun forklares ved, at 

 organismen hos ældre dyr er udrustet med visse beskyttelsesindretnin- 

 ger, der ikke forefindes hos de ganske unge individer, der trods ube- 

 skadigede slim hinder, dog let smittes. Faktisk lykkedes det hos voksne 

 dyr kun at frembringe forgiftning ved meget store bacilmængder og 

 selv da ikke altid. 



Disse beskyttelsesindretninger kan kun være beliggende i det 

 cellelag, som beklæder slimhindens overflade, og som vi benævner dæk- 

 eller epitelceller. Disse celler danner under normale forholde et jevnt, 

 ikke afbrudt lag over slimhinden. De har dels den opgave at beskytte 

 legemet mod indtrængen af bakterier, dels afsondrer de slim og andre 

 produkter, der spiller en rolle i ernæringen. Allerede slimafsondrin- 

 gen beskytter legemet mod smittestoffer, som trænger ind i fordøielses- 

 kanalen, og slimlaget danner da ligesom en vold mod de fiendtligsin- 

 dede bakterier. Takket være dette regelmæssige overtræk har disse 

 vanskelig for at trænge ind til selve slimhinden, og naar slimet udstø- 

 des, føres de med dette ud af organismen. I denne henseende er det 

 nyfødte dyre- og menneskelegeme væsentlig forskjellige fra det ældre 

 individs. Hos den førstnævnte findes der endnu ikke noget regelmæs- 

 sigt celledække, og slimproduktionen begynder først nogle dage efter 

 fødselen, i begyndelsen først hos en gruppe af celler, og udvikler sig 

 først lidt efter lidt til at omfatte alle disse. Dette forklarer, at unge 

 dyr saa let lader sig smitte gjennem fordøielseskanalen, hvor intet 

 regelmæssigt cellelag beskytter mod bakterierne, og hvor der kun hu- 

 der sted en mangelfuld afsondring af mavesaften, som er saa nyttig til 

 at hemme sygciomsbakterierne i deres ødelæggende virksomhed. For- 

 holdet gjælder ikke blot bakterier, men ogsaa andre giftstoffer, som 

 angriber den ubeskyttede slimhinde hos det nyfødte individ ; saaledes 

 er f. eks. tuberkulinet, det giftstof, der produceres af tuberkelbacillerne, 



