183 



denne fører, efter hans mening, aldrig til en virkelig tæring, og frem- 

 kalder kun en lokal og temmelig lidet ondartet affektion, med mindre 

 (og vel at merke) deu optræder i en organisme, der allerede i barne- 

 aarene har faaet smittestoffet i sig. Den største fare ligger da efter 

 dette i nydelsen af tuberkulos melk i de aller tidligste barneaar. 



Ved denne opfatning af tuberkulosespørgsmaalet tager altsaa 

 v. Behring af stand fra alle hidtil hævdede anskuelser og navnlig 

 den, eler danner grundlaget for alle de bestaaende sikkerhedsforanstalt- 

 ninger til tuberkulosens forebyggelse, nemlig smitteoverføringen ved 

 indaanding af bakterieholdig støv og luft. 



Trods denne hypoteses aandrighed maa vi dog forholde os reser- 

 verede overfor den, da den tidligere anskuelse er støttet af vel prøvede 

 og mangfoldige iagttagelser og forsøg, og saaledes ikke uden videre 

 kan opgives. Vi skal derfor i elet følgende kortelig udvikle de vigtigste 

 grunde, der lader os slutte, at vi i de tuberkuløses opspyt har den vig- 

 tigste kilde til smittens overførelse og udbredelse. 



Det tuberkuløse opspyt smitter paa to maader. Enten spyttes det 

 i et lommetørklaKle, paa gulvet eller marken, tørres da ind og støvet 

 med bakterierne hvirvles op i luften og føres rundt omkring. (Dette 

 undgaaes som bekjendt ved, at de syge anvender spytteflaske). Den 

 anden smittemaade sker ved, at de syge harker, hoster og ler, hvorved 

 de bliver smittefarlige inden en distance af 1 in. 'Den hvirvel af gan- 

 ske fine spytdraaber, som derved udslynges, holder sig nemlig en stund 

 svævende i luften ved sin ubetydelige tyngde ; falder de saa ned, tørres 

 de hurtig ind, og bacillerne hvirvles op. Dette er de to vigtigste 

 smittemaader, men ogsaa benyttelsen af samme piber og drikkekar, som 

 de syge, kan være farlig. Risikoen for at smittes gjennem det tuber- 

 kuløse støv øges efter dettes mængde og ved en forudgaaencle svækkelso 

 af aandedrætsorganerne af en eller anden aarsag. Opspyt, der ligger 

 i solen, er mindre f arligt end det, der befinder sig paa mørke, fugtige 

 steder med gunstigere betingelser for baktriernes trivsel. 



Det er let forstaaeligt, hvorfor lungetuberkulosen er saa over- 

 veiende hyppigere i de senere leveaar end i barnealderens. De voksne 

 færdes jo stadig ude, arbeider ofte i usunde lokaler, hvor de kan smit- 

 tes af andre, mens det lille barn holdes hjemme, hvor det er meget 

 mindre udsat for smitte (hvis da ikke forælclre eller søskende er tuber- 

 kuløse), med mindre de smittes gjennem tuberkuløs melk. Dette maa 

 være tilstrækkeligt til at paavise, hvor let alle statistiske opgaver over 



