185 



ding? Overalt i lungen findes der sikkerhedsforanstaltninger mod 

 bakteriernes fiendtlige angreb. Det gjælder at hindre dem fra at sætte 

 sig fast og trænge ind i bronchiernes slimhinde. Saadanne sikkerheds- 

 indretninger er (se ovenfor) slimhindernes epitel- eller dækceller og 

 slimafsondringen. Men de normale lunger har ogsaa andre forsvars- 

 vaaben, nemlig de saakaldte flimmerceller, som luftrørets slim- 

 hinde, helt ned i de fineste forgreninger af lungen (bronchierne), er 

 beklædt med. Disse med fine haar besatte celler frembringer en opad- 

 flydende strøm af vædske henover slimhindens overflade ved uafbrudt 

 at sætte sine flimrehaar i bevægelse. Bakterier og støvpartikler, som 

 trænger ind i lungen gjennem luftveiene; føres igjen opad og ud med 

 strømmen. Selve lungens funktion medvirker til flimrehaarenes bevæ- 

 gelse og til at udstøde de fiendtlige smaapartikler ved den luftstrøm, 

 som udaandes. Her er, som før nævnt, lungespidserne- mindre heldigt 

 situerede ved sin svagere respiration. 



Man skulde altsaa, eiter elet ovenanførte kunne gaa ud fra, at den 

 tuberuløse proces maa have sit udspring fra slimhinden i lungespidsens 

 bronchialforgreninger, naar smitten er frembragt ved indaanding. 

 Dette er imidlertid ikke saa let at paavise, ikke engang ved obduk- 

 tion. I almindelighed er ødelæggelsesverket allerede saa langt frem- 

 skredet, at den første begyn deise bliver vanskelig at opdage blandt de 

 andre anatomiske forandringer. Kun der, hvor dødsfald har funder 

 sted i sygdommens første stadium af en eller anden aarsag, kan man 

 paavise dens uclgangspunkt. Af obduktionerne fremgaar det, at den 

 første ødelæggelse finder sted paa o v e r f 1 a d e n af slimhinden i lun- 

 gespidsernes bronchialforgreninger. Dette er ogsaa den del af disse, 

 som først berøres af den indaandede luftstrøm. De dybereliggende lag 

 af bronchialvæggen maatte først angribes, hvis smitten opkom gjen- 

 nem blodet. 



Bakteriologien sætrer os nu ved sine fremskridt istand til i et 

 enkelt tilfælde med sikkerhed at kunne afgjøre, om der har fundet sted 

 smitte med menneskets eller med kvægets tuberkelbacil („perlesyge- 

 bacillen"). 



Koch har, som anført, for nogle aar siden fremsat den paastand, 

 at menneskets tuberkulose ikke lader sig overføre paa kvæg og om- 

 vendt. Denne paastand vil vel den bekj endte forsker neppe opretholde 

 længer. En hel række indpodningsforsøg har nemlig i løbet af de 

 sidste aar bevist, at der ikke kan være tale om nogen absolut uimod- 



