190 



saadant forhold, at den ene ogsaa supplerer den anden, saa begge kan 

 læses i sammenhæng. Red. anm. 



I. Stof og kraft. 



Efter Gustave Le Bon. 



Ved opdagelsen af radium og dets egenskaber er der vakt nye 

 ideer angaaende stoffets natur, der omstyrter slige sætninger som at 

 stoffet er uforgjængeligt, og at kraften eller energien er uforgjængelig, 

 at der findes en veibar og en uveibar substans, og at disse er vidt for- 

 skjellige, sætninger, som vi nu i en række af aar har vænnet os til at 

 anse som uryggelige paa grund af de overbevisende forsøg, paa hvilke 

 deres opstillen grunder sig. 



Radium udsender, som alle nu ved, straaler af en eiendommelig 

 art, og enkelte andre substanser som uranium og thorium, gjør det 

 samme, men i mindre grad. Disse straaler har tildels merkelige egen- 

 skaber, gaar blandt andet tvert igjennem tynde metalplader og for- 

 planter sig med en enorm hurtighed, omtr. samme hurtighed som lys- 

 straalen eller 300,000 km. i sekundet. 



Man har for radiums vedkommende kunnet paavise, at der udgaar 

 fra det 3 forskjellige slags straaler, der alle tre er forskjellige fra 

 lysstraaler, men hvis særegenheder vi her ikke behøver at gaa ind paa. 

 Nu har LeBon allerede for 7 aar siden paavist, at metaller ved at 

 belyses faar evne til at udsende straaler, som han først gav navnet sort 

 lys, og ved nærmere at undersøge disse kom han eftetr, at de var af 

 samme art som radiumsstraalerne, samt at alle stoffe under visse 

 betingelser var istand til at udsende dem. Saaledes blir radiumstraa- 

 lingen kun et speeihk tilfælde af en for alle stoffe fælles egenskab. 

 Man har nu videre fundet ud, at denne udstraaling kommer istand der- 

 ved, at stoffets atomer spaltes. Det har i lange tider været en an tåget 

 og fastslaat lære, at stoffets mindste dele har været atomer, og at disse 

 atomer har været uforanderlige og uforgjængelige, og man har hav» 

 gode grunde for denne lære, idet man ved f. eks. at bringe to stoffe til 

 at forbinde sig kemisk, i det derved fremkomne nye stof har gjenfundet 

 som sum de to sammenbundne stoffes atomvægter, men grunden hertil 

 synes nu at være den, at man enten ikke har veiet fint nok, eller at 

 vegterne ikke har været fine nok ; thi det synes, som om der ved enhver 

 eller ialfald ved mange kemiske processer blir spaltet em del atomer, 

 og enkeltvis vil enkelte undersøgere ogsaa have fundet, at der ved 



