191 



dannelsen af en kemisk forbindelse forsvinder en, om og høist ubety- 

 delig del af den samlede atomvegt. 



Paa forskjellige andre maader kan ogsaa paavises, at atomer kan 

 spaltes, og de dele. hvori de spaltes, kalder man joner eller elektroner; 

 det sidsto navn har man givet det, fordi de er ladet med elektricitet 

 eller rettere, fordi de er elektricitet eller den egentlige kraft. 



Istedetfor at sige, at stoffet altid er forbundet med kraft eller 

 ikke kan tænkes uden i forbindelse med kraft, vil man nu ifølge 

 Le Bon sige, at fortættet kraft er stof. 



Atomer kan man tanke sig opbygget af elektroner, en kjærne 

 af positive elektroner, om hvilke der svinger en masse af negative 

 elektroner med en svimlende fart, omtrent som et solsystem, hvor 

 elektroner istedetfor kloder svinger om en central sol. Det, der er 

 betingende for en krafts storhed, er dels massens størrelse og tyngde, 

 dels den hurtighed, hvormed denne masse bevæges. Dette kan illu- 

 streres med følgende : om man lader en kanonkugle fra en halv meters 

 høide falde ned paa en paa en bordplade liggende haand, vil kanon- 

 kuglen kunne knuse haandens knokler; hvis man lader en geværkugle 

 falde ned paa haanden fra samme høide, vil den ikke skade haanden, 

 men kommer den udskudt fra et gevær, vil den med sin uhyre fart 

 ^ meter foran mundingen af geværet ikke alene gaa gjennem en haand, 

 men kunne gjennemtrænge f. eks. en kobberplade af samme tykkelse 

 som haanden. 



Naar nu atomerne spaltes som ovenfor nævnt, saa udvikles der en 

 enorm kraft; Le Bon har beregnet, at der i et gram kobb ._ er 

 gjemt en kraft af 6 milliarder 800 millioner hestekræfter ; man vilde 

 ved disse kunne løfte hele den engelske flaade og endnu meget mere 

 •op paa Mont Blanc. 



Naar nu alt stof kun er kondenseret eller fortættet kraft, saa vil 

 det indsees, at hvis man kunde finde en metode til udvinding af denne 

 kraft i en saadan form, at man kunde nytte den, saa vilde al frygt 

 for kullenes forsvinden være ugrundet, og man skal ikke være tryg 

 for, at jo menneskene til den tid, da der ikke længere er kul nok, vil 

 have fundet ud maaden til at benytte sig af al den umaadelige kraft, 

 der ligger gjemt i stoffet. Men naar nu stoffets atomer saaledes spaltes 

 og gaar over i kraft, hvad er saa denne kraft? Den er ikke langere 

 stof, stoffet er forsvundet og er altsaa ikke uforgjængeligt. Saavidt 

 man har kunnet studere disse elektroners egenskaber, saa har de 

 enkelte, der minder om stoffets egenskab^, men andre, der ikke til- 



