192 



hører det ; de blir som en mellemting mellem stof og eter, mellem 

 et veieligt og uveieligt stof. Eter er alene et hypotetisk stof, et noget, 

 der maa udfylde rummet, blandt andet fordi lyset fra sol og stjerner 

 maa have noget at forplante sig gjennem for at naa jorden. 



Det er klart nok, at man om disse ting, der hidtil ikke har kunnet 

 underkastes en videnskabelig undersøgelse med de hjælpemidler, der 

 for tiden staar til vor raadighed, kun kan danne sig teorier og udtrykke 

 sig med den største forsigtighed, idet man drager slutningen fra de 

 foreteelser, man kan iagttage. Mens man altsaa hidtil med god grund 

 har antaget, at stoffet, atomerne, var uforgjængelige og iigeiedes 

 kraften, fordi man med de hidtil brugte undersøgelsesmidler under 

 alle omstændigheder, som man helt beherskede, fandt dem ogsaa i en 

 anden form der, hvor de syntes at forsvinde, har man altsaa nu op- 

 daget, at atomerne kan spaltes, og at de altsaa kan forsvinde som 

 atomer, mens de bestaar som kraft i en form, man ikke før har kjendt, 

 og denne form af kraft, joner eller elektronerne, blir ogsaa væk for 

 os, saa vi ikke kan forfolge dem og erfare, hvad der blir af dem. 



Man kunde fristes til at sige, at dette beviser videnskabens upaa- 

 lidelighed, idet anskuelser, som vi nu i mange aar har anseet som 

 urokkelige sandheder, ryger overende, men det vilde neppe være beret- 

 tiget, thi disse sandheder eller anskuelser vil fremdeles indenfor visse 

 grænser holde stik, men har ved de nye opdagelser og teorier faaet en 

 udvidelse. Det tør være, at kraften i form af joner har virkninger, 

 som vi nu betragter som mystiske-, eller at de muligens gaar over i og 

 danner eteren, og isaafald vilde enheden kun blive en videre, end hvad 

 vi tidligere har antaget om stoffets og kraftens enhed, at alle former 

 af stof kun har været forskjellige kombinationer af et og samme stof, 

 og at alle former af kraft kun har været forskjellige ytringsformer af 

 en og samme kraft. 



At stoffet alene er kondenseret kraft, synes man ogsaa at kunne 

 slutte af Norman-Lockyers undersøgelse af stjernernes byg- 

 ning ved hjælp af spektralanalysen. De hvide og varmeste stjerner 

 som Sirius bestaar, efter disse undersøgelser, kun af vandstof ; i de 

 røde og gule stjerner optræder først andre bestanddele, de samme stoffe, 

 vi kjender fra vor egen jord, alle de forskjellige metaller og metal- 

 loider. Naar vi nu antager, at alle himmellegemer er dannede af en 

 oprindelig urtaage, ifølge den Kant-Laplace'ske teori, saa vilde vi alt- 

 saa have ogsaa i den anorganiske verden en jevn udvikling af alle de 

 forskjellige stoffe og videre en jevn tilgrundegaaen af de samme stoffe, 



