206 



denne antagelse. Nogle gararuelægyptiske mindesmerker synes ved 

 en overfladisk betragtning at tyde paa kjævhændthed. Et indgaaende 

 studium viser imidlertid, at dette er feilagtigt. Mens en rethændt 

 kunstner, naar han skal tegne ansigtet af en profil, begribelighedsvis 

 vil anbringe dette til venstre, vender ansigterne paa mange ægyptiske 

 reliefer mod bøire. Grunden hertil er imidlertid ikke at søge i nogen 

 kjævhændthed hos vedkommende kunstner, men i hensyn til den arki- 

 tektoniske virkning. Ogsaa der, hvor en figur holder en fjær eller et 

 sverd i venstre haand, har vi kun med undtagelser at gjøre, som med 

 lethed lader sig føre tilbage med hensyn til symmetrien eller perspek- 

 tivet. Hvor det ikke var nødvendigt at tåge saadanne hensyn, finder 

 vi, at høire altid er foretrukken. Med hensyn til de centralameri- 

 kanske mindesmerker, som stammer fra en forlængst forsvunden kultur, 

 er at bemerke, at stenfigurerne som oftest ser mod venstre, de skulde 

 altsaa være udmeislede af rethændede kunstnere. 



For rethændthedens alder og almindelighed taler endvidere enkelte 

 betegnelser af bimmelegnene i forskjellige sprog. Saaledes betyder 

 det hebraiske ord „jamin" saavel „syd", som „høire haand." Det 

 samme gjælder om ,,dakschina" i sanskrit, hvis afledninger vi kan 

 paavise i de fleste indoeuropæiske sprog. Noget lignende møder os 

 forøvrigt ogsaa andetsteds. Denne dobbeltbetydning skriver sig fra, 

 at vedkommende folk orienterede sig efter retningen af solopgangen, 

 og da maatte cle naturligvis have syd til høire. Wilson drager 

 heraf den slutning, at rethændtheden ikke kan være noget tilfældigt 

 og blot en vane, men at den maa være begrundet i vor fysiske og aande- 

 lige natur. Naar altsaa en dørs laas og hængsler, en korketrækkers 

 vindinger, en saks sammensætning og tusende andre ting er beregnet 

 til at blive brugt med høire haand, har dette sine lovlige grunde. 



Dette at det beror paa naturlige grunde, bragte Sir Daniel 

 Wilson til at søge at udfinde disses beskaffenhed. I dette punkt 

 hersker der stor meningsforskjel. Mens saaledes den fremragende 

 anatom Barclay for nogle aartiere siden fremsatte den teori, xt 

 legemets venstre side tilførtes en ringere mængde blod end høire side, 

 og at tilstrømningen af blodet var mindre regelmæssig, da aarene paa 

 venstre side maatte krydse den store pulsaare for at komme til blod- 

 kammeret, forfægtede universitetsprofessor Buchanan i Glas- 

 gow den lære, at rethændtheden skulde være betinget af mekaniske 

 love, som beroede paa indvoldenes bygning og leie ; saaledes har høire 



