209 



fra de terapeutiske resultater er dette tilfælde af særlig interesse. Af 

 det resultat, som opnaaedes ved at behandle kjævhændtheden ved sug- 

 gestion, synes nemlig den kjendsgjerning fastslaaet, at ogsaa der, hvor 

 kjævhændtheden allerede er fuldt udviklet i barnealderen, kan der dog 

 oprindelig være tilstede e* ligevegtigt anlæg af begge hemisfærer. 

 Dette tilfælde taler ikke blot mod den teori, at høire hjernehalvdel 

 skal være aarsagen til kjævhændtheden, men ogsaa for at det ved hjælp 

 af opdragelsen maa være muligt at forebygge allerede fra begyndelsen 

 en kjævhændthed." 



Opmerksomhecl fortjener følgende udtalelser, som en anonym for 

 flere aar siden offentliggjorde i „Frankfurter Zeitung", og som minder 

 om de ovennævnte formodninger af Car ly le: Den høire haands 

 forrang er ikke noget oprindeligt givent, men er med møie erhvervet 

 ved kulturen ; den er et resultat af den mere og mere fremadskridende 

 aandelige og legemlige differentiering og arbeidsdeling. Da mennesket 

 blev menneske, og da bygningen af dets legeme tvang det og gjorde 

 det istand til at gaa opret, havde antagelig høire haand samme betyd- 

 ning som venstre. Mens det tilkom benene og fødderne som organer 

 for bevægelsen de samme rettigheder og pligter, som de fremdeles har, 

 sondredes hændernes og armenes virksomhed, som var bestemt til en 

 rigere uclfoldelse, saaledes at en passiv, holdende og beskyttende rolle 

 tilfaldt venstre haand, en aktiv, gribende, agressiv høire. Den høire 

 haands forrang turde allerede fra først af være et sekundært 

 fænomen. Nødvendigheden af i kamp mod mennesker og dyr at 

 beskytte den ædleste del af legemet, hjertet, med den bevæbnede eller 

 ubevæbnede venstre arm var tilstede paa de aller laveste kulturtrin — 

 kamp var den gang løsenet og bevirkede, at man tog kølle og øks, 

 kniv og spyd i høire haand. Denne vane overførtes derpaa til frede- 

 lige sysler. Siden hine de første menneskers dage, har selv, efterat 

 de primære aarsager for største delen er bortfalclne, høire haands over- 

 vegt ved nedarvning og opdragelse blanclt kulturfolkene mere og mere 

 udviklet og befæstiget sig. Blandt naturfolkene træder derimod denne 

 differentiering undertiden endnu lider tydeligt frem, ligesom ogsaa 

 delvis hos dem sondringen mellem forlemmerne og baglemmerne kan 

 være mindre skarpt gjennemført (gribefoden). I en lignende stilling 

 befinder vore børa sig, som ligetil maa blive opdragne til brugen og 

 til den konventionelle værdsætten af høire haand. I sidste linje dan- 

 ner altsaa det menneskelige legemes organisation, i forbindelse med 



Naturen 1905. 14 



