220 



alene hos faaret, men ogsaa hos andre drøvtyggere, saasorn okse, hjort, 

 daadyr, raadyr, endvidere hos hest, æsel, elefant, svin, hare, kanin, 

 ekorn og undertiden endog hos mennesket. Man regner at alene i 

 England gaar der aarlig ca. en million faar tilgrunde paa grund ai' 

 denne sygdom. 



Vassygen skyldes en ikte, leverikten eller faareflyndren, distomum 

 hepaticum, som især forekommer i galdegangene hos faaret, Eggene, 

 som ikten afsætter, kommer med galden ned i faarets tarmkanal og 

 derfra med ekskremen terne ud paa marken, hvor saa regnet skyller 

 dem ud i våndet. Efter at have ligget her en tid, udvikler der sig et 

 keglef ormet embryo, som har flimrehaar og svømmer omkring. Den 

 videre udvikling foregaar hos en mellemvert, for leveriktens vedkom- 

 mende hos en ferskvandssnegl, limnæus truncatulus, som lever et 

 mere eller mindre amfibisk liv i grøfter og paa fugtige marker. Inde 

 i denne snegl udvikler der sig to ikte amme- eller rediestadier, det 

 sidste af disse, haleikten, borer sig tilsidst ud gjennem sneglen, svøm- 

 mer en kort tid omkring, hvorpaa den forpupper sig paa græsstraa, 

 som staar i våndet. Naar faaret spiser græsset, kommer den ind- 

 kapslede ikte med det ned i tarmkanalen ; her opløser mavesaften 

 kapselen, hvorpaa den unge ikte vandrer ind i leveren. En nærmere 

 beskrivelse af leveriktens udvikling vil findes i de zoologiske lære- 

 bøger. Da leveriktens mellemvert er en ferskvandssnegl, er fugtige, 

 vandsyge marker gunstige arnesteder for denne sygdom, særlig naar 

 markerne er gjennemskaarrne af grande grøfter, saa at sneglen let kan 

 udbrede sig. 



I egne, hvor der er en god karpebostand, har det vist sig at vas- 

 sygen er aftaget meget hurtigt, særlig er dette tilfældet paa saadanne 

 steder, hvor faarebeiterne ligger saa lavt, at de undertiden blir over- 

 svømmede. Forklaringen til dette fænomen ligger nær. Naar mar- 

 kerne oversvømmes forlader karperne den dam eller det vand, hvor de 

 holder til, og gjennem stryger de oversvømmede marker. Her rydder 

 de særlig op blandt sneglene, disses ungstadier er nemlig karpens ynd- 

 lingskost. Dette forklarer, hvorfor faarehjorderne paa saadanne steder 

 forskaanes forholdsvis godt for vassygens herjinger. Den samme tje- 

 neste yder forøvrigt ogsaa andre karpefiske, saasom suder, brasen, 

 karuds,' ;i ehdvidere a al og andre fiske, som bebor 'grunde, -varme, stag- 

 nerende ferskvandsbeholdere. Padder samt insekt- og snegleædende 

 sump- og vandfugle, saasom ænder, maager, viber og snepper er lige- 

 ledes gode hjælpere i kampen mod denne for landbruget farlige ind- 

 voldsorm. Leverikten maa have en varmblodet vert, den er derfor 

 uskadelig for karpen. Af denne beskrivelse, som vi har hentet fra 

 det tyske tidsskrift „Prometheus", fremgaar det, at en rationel fiske- 

 kultur ogsaa kan være af stor betydning for kvægavlen. 



Ogsaa i vort land og ikke mindst langs vor vestkyst gjør vassygen 

 stor skade paa faarebestanden. Sygdommen skyldes dels den her 

 omtalte leverikte eller faareflyndre, distomum hepaticum, dels ogsaa 

 en nærstaaende noget mindre ikte, distomum lanceolatum, hvis mel- 

 lemvert er en anden ferskvandssnegl, skivesneglen, planorbis. Skulde 

 det ikke ogsaa hos os være værd at gjøre forsøg med at bekjæmpe 



