243 



cellens mikroskopiske lidenhed, har vi til en vis grad i denne et 

 beskyttelsesmiddel for planten mod at stivfryse og ødelægges. 



Tidligere stod man i den formening, at naar plantevævet frøs, 

 dannede der sig is inde i cellen. Nyere undersøgelser har imidlertid 

 vist, at under almindelige omstændigheder og som oftest — vanclplan- 

 cerne dog undtagne — dannes isen ikke inde i cellerne, men mellem 

 dem i lakuner, som allerede ev tilstede, eller som opstaar under isdan- 

 nelsen. Naar nemlig isen ved tilførsel fra cellevandet mere og mere 

 vokser i intercellularrummene. vil ogsaa paa grund af trykket celle- 

 veegge, som var sammenvoksede, vige fra hinanden, og skaffe plads 

 for de lidt efter lidt voksende ismasser. Iskrystallernes struktur 

 viser tydeligt, siger K e r n e r i sin plantelære, at våndet har trængt 

 sig ucl gjennem cellevæggene, dette er dog ikke skeet med en gang, 

 men lidt efter lidt : man vil nemlig finde paa den ydre mod intercellu- 

 larrummet vendende væg isen i form ai smaa, overhinanden lagede 

 og til søiler forenede skiver, som kun kan være dannede lidt efter 

 lidt, den ene efter den anden. Men da våndet er trængt ucl fra det 

 indre af en celle til det tiigrænsende intercellulare rum, har et tryk, 

 en presning været nødvendig, og dette tryk kan kun stamme fra den 

 levende protoplasma i cellekammeret. Bedst kan man derfor fore- 

 stille sig frysningsprocessen saaledes, at ved temperaturens synken 

 blir protoplasmaet pirret og drevet til ved sammentrækning og pres- 

 ning at lade en del af våndet strømme ud af cellen. 



Fra andet hold paastaaes, at fænomenet ikke kan forklares ved, 

 at man antager en egen pirringsvirkning. Aarsagen hertil er tvertom. 

 at naar temperaturen synker adskilligt under nul, trækker plante- 

 vævet sig sammen, og dermed ogsaa de enkelte celler, ved denne 

 volumforminskelse blir de igjen tvungen til at lade en del af sit saa- 

 kaldte driftsvand træde ud i melleincellerummene. Det være nu 

 hvordan det være vil, saa meget er dog sikkert, at for planten er denne 

 proces en uvurderlig fordel. Derved at isdannelsen foregaar i inter- 

 cellulargangene, blir nemlig den levende del af cellerne, protoplas- 

 maet, længst muligt beskyttet mod odelæggelse. Dersom våndet alle- 

 rede ved nogle faa kuldegrader straks stivnede til is inde i cellerne 

 mellem den levende celledels molekylgruppe. kunde elet ikke undgaaes, 

 at der opstod en grundig forskyvning og derved ogsaa en ødelæggelse 

 af molekylgrupperne. Udenfor cellerne, i intercellularrummene vil 

 iskrystallerne ikke foraarsage en saadan ødelæggelse. Her kan det 

 danne sig endog omfangsrige hulrum, hvorved intercellularrummene 



