247 



ved skov- og trægrænsen i det høie norden, i saa henseende staar den 

 sibiriske lærke øverst. 



Af særlig interesse for land- og havebruget er naturligvis det 

 spørgsmaal, om elet er muligt at formindske plantearternes ømfindtlig- 

 hed for frosten, eller med andre ord, om vi kan akklimatisere hos os 

 planter fra varmere egne. Hos det enkelte individ, skriver F r a n k, 

 er det naturligvis ikke muligt, heller ikke hos planter, som stammer 

 fra stiklinger, da de har bibeholdt alle moderplantens egenskaber. 

 Derimod er dette, vel muligt, naar man fremavler varieteter fra frø ; 

 thi ved den kjønslige forplantning optræder ikke alene artsforskjellig- 

 heder, men ogsaa individuelle variationer. Ikke blot de morfologiske, 

 men ogsaa de fysiologiske eiendommelighecler varierer, blandt disse 

 sidste ogsaa modstandsevnen mod frosten ; paa denne maade fremkom- 

 mer haardere varieteter, som kan udholde en vis kuldegrad, som 

 vikle dræbe de andre. Ved et omhyggeligt udvalg af saadanne variete- 

 ter og ved at dyrke disse videre, kan man altsaa inden visse grænser 

 akklimatisere en plante. 



Da kuldens skadelige indvirkninger ofte rammer de planter, som 

 for eieren er af størst værdi, har man ned gjennem ti der ne spekuleret 

 paa midler, som kunde beskytte dem mod kuldens indflydelse. Naar 

 man anvender saadanne, er opgaven altid kun at søge at forhindre, at 

 plantedelene blir afkjølede til den temperatur under 0", ved hvilken 

 plantesafterne fryser ud af cellerne. Man maa derfor omgive plan- 

 terne med slette varmeledere. Naturen selv betjener sig af et saadant 

 beskyttelsesmiddel i form af sneen. Snedækket er et beskyttelsesmid- 

 del, fordi det forhindrer varmeudstraaling fra jorden og kuldens ind- 

 trængen, endvidere fordi det hindrer, at noget af det vand, som strøm- 

 mer ud af plantevævet, gaar tabt. Sne burde derfor mest muligt blive 

 benyttet som beskyttelsesmiddel, i det mindste i haver og paa begræn- 

 sede kulturer. I kolde, snefattige vintrer bor man samle sammen 

 sneen og dække de mere ømfintlige planter med den. 



I skovtragterne synes man at have et fortræffeligt beskyttelses- 

 middel i det tørre løv, som falder fra trærne og breder sig ud over 

 marken og de lavere urter; thi ikke faa af disse, saasom myske (aspe- 

 • ula odorata), laugeurt (pulmonaria officinale) og blaaveis (anemone 

 hepatica) holder sig, selv i strenge vintre uden at fryse, under dette 

 dække med grønne blade til næste vaar. Af samme grund dækker 

 man plantedele, som man vil beskytte, med løv og mose, eller man 

 indklæder dem med stråa, siv, granbar o. s. v. Ligeledes benytter 



