Tidevandet ved Norges kyst. 



Af I. Fr. Schroeter. 



I lange tider har man vidst, at der optræder tidevand ved Norges 

 kyst, men nogen nærmere undersøgelse herover har først fundet sted 

 i den senere tid. Man har nøiet sig med f ænomenet i sine store træk — 

 at der var høivand 2 gange i døgnet og lavvand 2 gange, at det største 

 høivand indtraf i de nærmeste dage omkring ny- og fuldmaane, mens 

 det var mindst omkring kvarterskiftene. Ved vore kyster var jo 

 tidevandet ikke saa fremtrædende som t. eks. ved Englands kyster. Det 

 griber ikke saa ind i samfærslen til vands, at vi er nødt til at anlægge 

 dokker for skibene. Men som prof. Fearnley udtaler i første aar- 

 gang af den norske almanak med søkalender (1864) : „Flodhøiden o : 

 forskjellen mellem høivand og lavvand er stor nok og de dermed frem- 

 kaldte strømninger paa mange steder farlige nok til at faa en ganske 

 anseelig., ofte sørgelig betydning for de søfarende. Det er klart, ab 

 meget vilde være vundet, naar man havde rigtig rede paa strømsæt- 

 ningen og dens til høi- og lavvand bundne forandringer paa alle farlige 

 punkter." 



Den første videnskabelige undersøgelse af tidevandet hertillancls 

 blev foretaget i dagene 8de til 28de juni 1835; i denne tid blev der 

 efter opfordring fra den engelske admiralitet anstille t iagttagelser paa 

 24 punkter af kysten fra Svelvig til Tromsø; observationerne over 

 flod og fjære blev sendt over til England, hvor de blev bearbeidede af 

 W h e w e 1 1 og offentliggjorte af Royal Society 1836. Af disse observa- 

 tioner fremgaar det, at forskjellen mellem høi- og lavvand stiger, jo 

 længere nord man kommer. Ved Tromsø er saaledes den største for- 

 skjel mellem høi- og lavvand 2.7 m., den mindste forskjel 1.2 rn., ved 

 Titteren (Frøyen) henholdsvis 2.1 m. og 0.9 m., ved Bergen 1.4 m. og 

 0.6 m., ved Stavanger 1.1 m. og 0.5 m. Ved Lindesnes derimod er der 



Naturen 1905. 17 



