260 



jordnære (perigæum), og specielt, hvis dette finder sted omkring Iste 

 januar, thi da er jorden i sit solnære (peirihel). 



De virkelige forholde ved jordens og maanens bevægelse gjør, at 

 man for den samlede flodbølge maa tænke sig den sammensat af flere 

 end 2 bølger. Af disse har nogle en kort periode. Foruden den halv- 

 "daglige maane-og solflod har man bølger paa 4 og 6 timer; de, som 

 hidrører fra maanen, viser sig at være merkbare paa flere norske sta- 

 tioner, som Oscarsborg, Stavanger og Fineide, og som prof. Geel- 

 muyden, der har redigeret hefte 6, bemerker „synes at staa i forbin- 

 delse med opstuvninger og reflekser i fjordene." De korte solbølger 

 paa 4 og 6 timer er clerimod umerkelige ved alle norske stationer. Af 

 andre korte bølger kan nævnes den, som indeholder hovedvirkningen 

 af maanens foranderlige afstand. I Kristiania og Arendal er denne 

 bølge næsten ligesaa stor som den halvdaglige solbølge. Blandt bøl- 

 ger med lange perioder kan merkes den aarlige og halvaarlige solbølge. 



Ved de 9 stationer, som nævnes i hefte 6, er middelvandstanden 

 henført til et paa vedkommende sted anbragt fastmerke. I Aren- 

 dal 1 ) er benyttet det i 1839 opsatte merke, for de øvrige 8 stationer, 

 samt Trondhjem, er merket af nyere dato. En nærmere beskrivelse af 

 disse merker fra 1839 vil man finde i „Nyt Magazin for Naturviden- 

 skaberne", 3die bind, side 390 — 401; denne er medtaget i Iste hefte 

 af „Vandstandsobservationer" , men med udelukkelse af Hvidingsø og 

 Bergen, mens derimod Oxø, som toldinspektør C. J. Schive ikke 

 havde opført paa listen i Magazinet, da merket der var „anbragt paa et 

 uhensigtsmæssigt sted" , kun nævnes i en anmerkning. Dette er grun- 

 den til, at Magazinets liste omfatter 27 punkter af Norges kyst fra Moss 

 til Villa i Nordre Trondhjems amt, den i Iste hefte kun 26 punkter. 



Disse merker blev fortsat nordover, og de blev indhugne i øverste 

 rand af balænbæltet. Men listen over dem er gaaet tabt. I den 

 sidste tid har dr. A. M. H a n s e n og amanuensis P. A. Øyen 

 anbragt merker i det nordlige Norge. En beretning herom er depo- 

 neret ,hos „Norges geologiske Undersøgelse" . 



I 1865 blev de i 1839 opsatte merker undersøgte efter foranstalt- 

 ning af havnedirektøren ; de viste, at landet i denne mellemtid skulde 



T ) Prof. Geelmuyden har meddelt mig, at det ikke er korrekt, naar der 

 i hefte 6 staar, at fastmerket i Bergen horer til de i 1839 opsatte merker. Det 

 benyttede nulpunkt paa en støbejerns skala er derimod opsat af gradmaalings- 

 kommissionen. 



