273 



Det meteoriske jern indeholder altid variable, ganske smaa mæng- 

 der mangan, krom, tin, magnesium, aluminium. I korthed kan 

 man sige, at meteoriternes stoffe kan ordnes i en række, hvis ene 

 ende betegnes ved jern og dets forbindelser, mens den anden om- 

 fatter stenagtige mineraler, særlig granat, vesuvian, olivin, feldspat og 

 pyroxen i blanding med de førstnævnte ; alle disse stoffe kan 

 man paavise i det atmosfæriske støv. Naar nu disse kosmiske 

 sto f masser falder ned paa jorden, kan det hæncle, at de bevæger 

 sig i modsat retning af jordens omdreining, deres relative hastigbed 

 kan da blive meget stor — idet den er lig summen af meteoritens og jor- 

 dens hastigbed — og gaa op til omkring 70 km. i sekundet. Luftens 

 modstand mod en saa hastig bevægelse udvikler varme, der blir saa 

 sterk, at massen blir glødende og fuldstændig kan forflygtiges. Hvis 

 derimod bevægelsen gaar i samme retning, blir hastigheden differencen 

 af de absolute hastigheder eller omkring 16 km. i sekundet. Varmen 

 som udvikles, blir i dette tilfælde meget mindre, og den kosmiske klump 

 blir ofte kun smeltet eller glaseret paa overfladen, senere blir over- 

 fladen knust — man faar isaafalcl en meteorit og ikke noget stjerne- 

 skud. Saaledes blir altsaa meteoriterne, smaa som store, idet de 

 trænger ind i atmosfæren, udsat for en gnidning, der fremkal- 

 der temperaturforhøielse, glødning, smeltning og fordampning, senere 

 en fortsettelse af de forflygtigede stoffe og spredning af de fortættede 

 støvdele. Man forstaar herved let, at meteorstenen tilfører luften en 

 del metaller i fri tilstand eller kombineret med flere andre, eller metal- 

 førende mineralske støvkorn. 



Det næsten hvide støv, som man kan samle ude paa store sletter, 

 indeholder omtrent 40 pct. salte, der er opløselige i vand, andre t. eks. 

 kulsur kalk og magnetisk jernoxyd, der opløses i saltsyre, og videre 

 ganske uopløselige stoffe som kisel, aluminium, lerjord med smaa 

 mængder kul, sod. 



De stoffe, som oplrtses i vand er fornemmelig klorforbindelser, 

 svovlsure salte af alkalier og kalk, salpetersure forbindelser og især 

 ammoniakforbinclelser. 



Lader man en regndraabe falde paa en glasplade og for- 

 dampe, udskilles der langs draabens kant endel krystaller, mens de 

 smaa korn samler sig i midten. Den sekskantecle stjerneform danner 

 sig, naar krystallisationen gaar langsomt for sig; sjeldnere ser man 

 Xatureu 1905. 18 



