279 



teori rigtig, kunde mennesket ikke leve paa jorden. Det maa antages, 

 at dette gjælder for alle andre arter, idet sandsynligvis alle organismer 

 er udsat for faktorer, der foraarsager en langsom degeneration i iigked 

 med sygdom. Om nogensinde ydre momenter, der indvirker direkte 

 paa kimplasmaets skulde forandre dets sammensætning og saaledes 

 bevirke variationer (i en eller anden retning) hos afkommet, saa maatte 

 det være, naar kimcellerne bogst.avelig talt ligger nedsænket i et eller 

 andet virulent toksin (virksom sygdomsgift) i lange tider, som t. eks. 

 ved malaria. Antagelig vikle virkningen blive skadelig, og det vilde 

 virke omtrent paa samme maade paa kimcellerne hos et individ som 

 hos et andet ; racen maatte derfor ved denne ophobning af skadelige 

 indvirkninger stadig degenerere, indtil den ganske døde ud ; men det 

 ser man ikke i noget tilfælde. En sygdom kan faa en modtagelig race 

 til at forsvinde, men der er ingen beviser for, at den nogensinde brin- 

 ger en race til at degenerere. Det samme gjælder om racer, der er 

 udsat for hele det kompleks af skadelige indvirkninger, som er knyttet 

 til bylivet — støv, overbefolkning, mangel paa lys, luft, passende 

 føde og legemsøvelser o. s. v. Ingen af de racer, der i længst tid og 

 i høiest grad har været udsat for disse skadelige faktorer, er degene- 

 reret — se t. eks. paa kineserne, hinduerne, ægypterne og Europas ind- 

 byggere. Disse racer er bare blevet permanent modstandsdygtige, 

 i særlig grad istancl til at taale bylivet. Rødhuderne og polynesierne 

 gaar tilgrunde en masse, naar de sættes under de samme livsvilkaar. 

 Der er ikke fnug af holdepunkt, som viser, at bondebarn, om de straks 

 efter fødselen kommer til en by, udvikler sig gjennemsnitlig bedre, end 

 efterkommerne af slum-familier. Den legende, at byfamilier uddør i 

 fire generationer, er baseret paa den kjendsgjerning, at flytninger og 

 egteskaber mellem by og land er saa talrige, at der ikke eksisterer 

 nogen familier, som er rent byfolk i fire generationer. 



Naar vi tænker paa, at racerne blir modstandsdygtige mod 

 alle de sygdomme, som de er udsat for, saa er den eneste for- 

 staaelige grund til evolution (d. v. s. adaption) det naturlige udvalg. 

 Men det naturlige udvalg kan ikke træde i virksomhed, naar en eller 

 anden faktor (t. eks. malaria) bevirker en afdrift i en speciel retning, 

 d. v. s. naar alle variationer er ugunstige, og afkommet al tid tenderer 

 til at falde under forældrenes niveau. De som har studeret evolu- 

 tionen, har ialniindelighed tænkt sig elimination i betydning af plud- 



