280 



selig død, som ved de kjødædende dyrs virksomhed, hvor det individ, 

 som gaar tilgrunde, dør i sin fulde kraft, og det individ, som overlever, 

 snarere styrkes end svækkes ved sine anstrængelser for at undgaa øde- 

 læggelsen. Det er imidlertid klart, naar man erindrer de aarsager til 

 en langsom degeneration, som angriber praktisk talt hele befolkningen 

 i dens ungdom, at læren om det naturlige udvalg er uforenelig med 

 den lære, at variationer skyldes direkte virkning af omgivelserne. Det 

 er videre klart, at det naturlige udvalg selv altid maa virke til at frem- 

 kalde en høi grad af uimodtagelighed for direkte paavirkning. En 

 større eller mindre grad af modtagelighed hos kimplasmaet er selv en 

 variation. En mere modtagelig type af kimplasma vil stadig tendere 

 mod elimination, og derved en høi grad af uimodtagelighed opstaa. 

 Dette er ikke det samme, som at sige, at kimcellerne er usaarlige og 

 ikke kan svækkes. Det betyder kun, at deres „nedarvede tendenser'' 

 er næsten lige faste i dem som livet selv. De somatiske cellers 1 ) for- 

 hold bestyrker denne synsmaade. En kjertel for eksempel kan være 

 sæde for en sygdom i et snes aar, og alligevel finder vi, naar der ind- 

 fcræder helbredelse, ingen ny celletype; tvertom de nydannede celle- 

 efterkommere svarer nøiagtig til den oprindelige type. 



Det er vistnok saa, at der er fremført mange eksempler paa en 

 direkte virkning af omgivelserne paa kimplasmaet. Saaledes er der 

 fra læger offentliggjort statistiker, som skal bevise, at barn af alko- 

 holikere og tæringssyge har anlæg til at blive sindssyge ; men som 

 regel kan man ikke slutte noget af disse opgaver, idet de ikke viser 

 os, hvorvidt sindssygeprocenten er større blandt dem, end blandt barn 

 af normale forældre. Talrige andre feilkilder har man heller ikke 

 tåget tilbørlig hensyn til. I endel tilfælde, som er offentliggjort af 

 biologer, synes der ikke at være skjelnet klart mellem erh vervede egen- 

 skaber og variationer. Saaledes i det bekjendte Weis mannske 

 tilfælde med sommerfuglen („Keimplasma" ) faar vi ikke vide, 

 at den mørkere farve, som fremkaldes ved høiere temperatur, var 

 fæstnet hos de følgende generationer under lignende behandling, heller 

 ikke, at de mørke individer fik mørkt afkom ogsaa under lavere tem- 

 peratur. A priori er der ingen fornuftig grund, hvorfor ikke indi- 

 videt skulde kunne erhverve egenskaber ligesaavel i kim-cellestadiet 

 som paa de senere trin af sin udvikling. I andre tilfælde, saaledes 



a ) Celler, der intet har med forplantningen at gjøre, men kun tjener det 

 formaal at opholde individets liv. 



