282 



legemer i legemet, eller bevarer de fremdeles en giftvirkning, der kan 

 erkj endes at være beslegtet med de levende bakteriers giftvirkning. 



Vi skal ikke her gaa nærmere ind paa alle de nye desinficerende, 

 cl. v. s. bakteridræbende stoffe, som man har fremstillet, men det kunde 

 kanske interessere at se lidt paa de for bakterier skadelige egenskaber, 

 "der findes hos endel stoffe, som vi kjender fra det daglige liv. 



Om saltet smør meddelte nylig A. P e 1 1 e r s o n, at det virkede 

 svækkende paa tuberkelbacillernes vekstevne. Han satte tuberkel- 

 baciller i vekslende mængder til smør, som var af forskjellig saithol- 

 clighed, og kunde i alle tilfælde paavise, at bacillernes giftighed (viru- 

 lens) inden kort tid tog af. Dette er en meget bemerkelsesværdig 

 kjendsgjerning, om den end foreløbig kun har teoretisk interesse; saa- 

 megetmere som man kun kunde opnaa at ophæve tuberkelbacillernes 

 smitteevne, ved at sætte forholdsvis smaa mængder baciller til en stor 

 portion smør. 



T u r r 6, Taruella og P r e s t a har opdaget en merkelig virk- 

 ning af ølgjær paa to af vore farligste mikrober. De podede strepto- 

 og stafylo-kokker 1 ) paa kaniner, og fandt at ølgjæren havde en tydelig 

 helbredende virkning paa disse dyr. Først sprøitede cle daglig i løbet 

 af fem til tolv dage 10 cm. 3 af en godt udviklet gjærkultur under 

 dyrets hud. Dyret blev paa denne maade — og det allerede paa fjerde 

 til sjette dag — forbigaaende uimodtagelig (immun) mod smitte af 

 strepto- og stafylo-kokker. Forfatters forklaring paa, hvorledes 

 denne immunitet kommer istand, er meget interessant. Det virk- 

 somme princip eller stof findes inde i gjærcellerne selv — ikke i kul- 

 turvædsken — og det er de hvide blodlegemer i dyrets legeme, som 

 gjør, at det kan komme til at virke. Læserne vil erindre Metschni- 

 koffs teori om, at de hvide blodlegemers hovedopgave bestaar i 

 at fjerne og uskadeliggjøre cle fremmedlegemer, som kommer incl i vort 

 legeme, t. eks. kulpartikler. Det sker paa den maade, at de hvide 

 blodlegemer omgir dem med sit protoplasma, „spiser dem op" . 

 Metschnikoff betegnede denne virksomhed med navnet p h a g o- 

 c y t o s e og kaldte lymfecellerne „phagoeyter" o : de spisende cel- 

 ler. I phagocyternes protoplasma blir bakterierne fordøiet, d. v. s. 

 dræbt og opløst ganske paa samme maade som t. eks. i et infusionsdyr, 

 som jo ogsaa bestaar af en eneste celle. 



De gjærceller, som kommer incl i blodet, blir saaledes ogsaa opspist 



') Saadanne, som findes i svullefingre og flere lignende betændelser. 



