hos de laveste organismeformer minder i meget høi grad om de an or- 

 ganiske atomers forhold under den saakaldte elektrolyse. 



Ved den galvanoplastiske proces spaltes som bek j endt et sam- 

 mensat stof, der befinder sig i smeltet eller opløst tilstand, i sine ele- 

 mentære komponenter. Leder man for eksempel en galvanisk strøm 

 gjennem vand, der som bekjendt er sammensat af de to elementer, 

 . vandstof og surstof, saa vil der indtræde en spaltning, og de herved 

 frigjorte vandstof atomer vil bevæge sig mod den negative elektrode, 

 mens surstofatomerne søger til den positive. 



For at kunne forklare sig disse forholde har man antaget, at ato- 

 merne i de forskjellige elementer er ladede med forskjellig elektricitet 



Da nu efter lovene for de elektriske kraftvirkninger de ensbe- 

 nævnte elektriciteter frastøder hinanden, mens omvendt de uens- 

 benævnte tiltrækker hinanden, maa for eksempel vandstofatomerne 

 være positiv-elektriske, da de tiltrækkes af den negative elektrode, 

 surstofatomerne derimod negativ-elektriske. 



Ligheden mellem de her beskrevne elektro-kemiske fænomener og 

 den foran omtalte galvanotropisme hos de laveste organismeformer er, 

 som man ser, slaaende, og det spørgsmaal fremstiller sig næsten af 

 sig selv, om ikke „følsomheden" for den galvaniske strøm i begge til- 

 fælder skyldes de samme aarsager. 



Verworn an tager dette og mener i overensstemmelse hermed, 

 at en vis grad af „følelse" eller rettere ^fornemmelse" ogsaa maa til- 

 lægges de saakaldte „liv]øse" anorganiske atomer, hvad der forøvrigt 

 ogsaa er erkjendt af en række andre forskere, saavel fysiologer som 

 psykologer. 0. J. L.-P. 



Kiselkorn i kraasen hos kornædende fugle. A. Zaitschek i Buda- 

 pest har, for at konstatere om der fremkommer noget paaviseligt resul- 

 tat, naar man under fedning af høns tilsætter foderet smaa kiselkorn, 

 gjort et fodringsforsøg med 12 høns. Dyrene deltes i to grupper saaledes, 

 at den ene, tilligemed sit maisfoder, ogsaa fik kiselkorn med en vegt af 

 0.014 til 0.24 gr., mens gruppe no. 2 paa det strengeste blev hindret 

 fra at sluge kiselkorn. Forsøget fortsattes i 2^ maaned. Derpaa slag- 

 tede man hønsene, hvorved man fandt kiselkorn i kraasen paa begge 

 grupper, dog relativt mere hos gruppe 1, gjennemsnitlig elet dobbelte. 

 Af dette fremgaar det med sikkerhed, at den sidstnævnte gruppe maa 

 have baaret de fundne stene over to maaneder i kraasen. Man maa 

 derfor antage at kraasen er forsynet med en indretning, der hindrer, 

 at den kisel, der nødvendiggjøres til formindskelse af foderet, udskilles 

 eller idetmindste besværliggjør udskillelsen i betragtelig grad. Z a i t- 

 ehek kunde ved sit forsøg konstatere, at navnlig de større stene i mu- 

 skelmaven paa hans forsøgsdyr blev holdt tilbage. Da en virksom 

 mæskning af høns i elet høieste tager 15 dage, saa er det unødvendigt 

 at give kiselkornene samtidig med mæskefocleret, da maven altid inde- 

 holder saa mange kiselkorn, som er nødvendige for foderets knusning. 



(Prometheus). 



