Har planterne følelse? 



Af L. Kny i B Naturwissensch. Wochenschrift". 



Linn é, den beskrivende naturvidenskabs stormester, karakteri- 

 serer i sin „Philosophia botanica" de tre naturrigeir paa følgende 

 maade : „Stenene vokser; planterne vokser og lever; dyrene vokser, 

 lever og føler" (lapides crescunt, vegetabilia crescunt et vivunt; 

 animalia crescunt, vivunt et sentiunt). 



Mod denne Linnes definition kan der reises to indvendinger. 

 For det første foregaar veksten hos et mineral efter andre love end 

 hos et organisk væsen. Saaledes vokser den uorganiske krysta! ved, 

 at der paa dens overflade oplagres ny substans. Hos dyr og planter 

 derimod finder der en i n d 1 e i r i ng sted af ny substans mellem lege- 

 mets mindste partikler ; denne indleiring foregaar altsaa indenfra., 

 mens clen hos krystallen foregik paa overfladen. Mineraler og 

 organiske væsener vokser altsaa paa en væsentlig forskjellig maade, 

 For det andet forholder det sig ikke saa, at planterne mangler evnen 

 til at føle. Alt organisk liv staar i rapport til den uclenverden, som 

 omgiver det, saavel den levende som den livløse. Hvis planterne ikke 

 var istand til at skjelne mellem nyttige og skadelige indflydelser, at 

 udnytte de førstnævnte ved dertil afpassede organer og forsvare sig 

 mod de sidstnævnte, vilde de snart gaa tilgrunde. Vi skal da forsøge 

 at paavise dette ved at fremholde endel kjendsgjerninger. 



For de høierestaaende planter, der bestaar af rod, stamme og 

 blade, er det af vigtighed, at de nysnævnte organer er saaledes belig- 

 gende, at de bekvemt kan udøve sine funktioner. Saaledes har roden 

 næsten altid den opgave at uddrage de næringsstoffer af jordbunden, 

 som tjener til plantens ernæring, samt at holde planten fast paa dens 

 underlag. Stammen vokser hos de fleste planter opad, ikke alene for 

 sin egen skyld, men fremfor alt for at give bladene den mest fordel- 

 Xaturen 1905. 19 



