kraften loclret stilling, saalænge cle befinder sig under et vandret jord- 

 lag. De er altsaa transversal-geotropiske eller d i a g e- 

 o t r o p i s k e. Deres følsomhed overfor en forandring af jordbun- 

 dens niveau er i høi grad udpræget. En ophøining af dette besvarer 

 de med at krumme sin vekst opover. Tager man derimod bort noget 

 af det jordlag, som bedækker dem, vender de sig saa længe nedad, 

 indtil de har naaet en dybde, som tiltaler dem og vokser da videre i 

 vandret plan. Transversalgeotropismen kan altsaa paa en og samme 

 skudakse forvandles til en negativ eller i andre tilfælde positiv geotro- 

 pisme. 



En tidlang var den anskuelse populær hos plantefysiologerne, at 

 den positive og den negative geotropismes fænomener skyldtes for- 

 skjelligartede aarsager. Rodspidsen, mente man, skulde ved sin egen 

 vegt umiddelbart følge tyngdens love. Hofmeister, der i lang 

 tid haardnakket forfægtede denne anskuelse, sammenlignede rodspid- 

 sens konsistens med en seig deig eller en draabe stivt lak. Skuddenes 

 opadkrumning skulde derimod skyldes egen kraft og maatte betegnes 

 som „aktiv". Spændingen i vævene tildeltes da en afgjørende 

 betydning. 



Forsaavidt røddei*ne angaar, modsiges dog dette allerede ved resul- 

 taterne af ældre forsøg, som for størstedelen allerede er gaaede i for- 

 glemmelse. Johnson befæstede i 1828 en bønnespire saaledes paa 

 et bræt, at rødderne pegede opad og klæbede en silketraad til deres 

 spids. Denne lededes over en meget primitiv trinse og holdtes 

 udspændt ved en liden vegt, fæstet til dens frie endepunkt. Derpaa 

 anbragtes det hele i en luft, m ættet med vanddamp. Det viste sig da. 

 at rodspidsen, ved at krumme sig opover, var istand til at bære en 

 vegt paa 18 gr., som overgik dens egen vegt betydelig. Pinot paa- 

 viste i 1829, at rødder, hvis ældre dele var haarde nok, var istand til 

 at trænge ind i kviksølv, der befandt sig under vand. F r a n k 

 gjentog i 1868 disse forsøg og anstillede endel nye med samme resultat. 

 De peger alle hen paa, at røddernes geotropiske krumning, saavel som 

 skudaksens, er en s e 1 v s t æ n d i g (aktiv) vekstbevægelse, der udløses 

 ved tyngdekraftens indvirkning Hertil leverer dog ikke alene denne, 

 men ogsaa og hovedsagelig den i pl an tem oplagrede og til veksten 

 bestemte spændkraft den nødvendige energi. 



Et betragteligt fremskidt i vor viden om dette spørgsmaal gjor- 

 des ved paavisningen af. at det sted, hvor tyngdekraftens paa virkning 



