294 



fornemmedes, kan være vel skilt i rum fra det sted, hvor den udiøste 

 krumningsbevægelse optræder. Hos roden fungerer den yderste spids 

 som sanseorgan ; bevægelsen derimod optræder nogle millimeter iil- 

 bage fra rodspidsen. 



Hvis man nu, som Cisielski og Darwin, afskjærer den 

 yderste spids af en kimrod med en skarp kniv indtil en længde ai 

 1 — 2 mm. og giver kimplanten en saadan stilling, at roden er rettet 

 horisontalt, saa udebliver den positiv-geotropiske krumning, mens den 

 hos en paa samme maade behandlet, men usaaret kimplante optræder 

 normalt. Man har med rette klandret disse forsøg, da der ved at 

 beskadige planten udløses visse pirringer, som i foreliggende tilfælde 

 kunde hindre krumningsbevægelserne. C z a p e k lod derfor rodspid- 

 serne vokse ind i smaa, i rat vinkel bøiede glas tuber, hvis form de 

 føiede sig nøie til. Opstillede man saadanne kimplanter saaledes, at 

 røclclerne og deres glashylstere var rettede nedad med sine yderste 

 spidser, og altsaa befandt sig i geotropisk ligevegtstilling, saa udeblev 

 bevægelsen i de bagre dele, der var istand til at krumme sig. Var 

 derimod de rodspidser, som befandt sig i glashylsterne, horisontale, 

 men den øvrige del af kimroden vertikal, saa optraadte der paa den 

 del af dem, der var istand til at krumme sig, saalænge én opadkrum- 

 ning, indtil spidsen havde naaet en vertikal ligevegtsstilling. 



Nu gjaldt det at besvare det spørgsmaal, hvilke indretninger det 

 var, som gjorde det muligt for rodspidsen at afvige fra sin geotropiske 

 ligevegtsstilling. Her syntes erfaringer, der var indsamlede paa det 

 zoologiske gebet, at skulde lede til maalet. 



I dyreriget, specielt hos de lavere dyr, forekommer der paa mange 

 vis vædskefyldte smaablærer med nerverige vægge, i hvilke der er 

 indesluttet et eller flere faste smaalegemer med større specifik vegt. 

 Disse smaablærer bragtes tidligere i forbindelse med de angjældende 

 dyrs evne til hørsel og blev derfor kaldt o t o c y s t e r, og de i dem 

 indeholdte haarde legemer otolither. I den nyere forskning er 

 man kommen til den overbevisning, at disse eiendommelige indretnin- 

 ger betinger de angjældende dyrs fornemmelse af ligevegtsstilling. 

 Man taler derfor nu om statoc yster og statolither. Noll 

 ucltalte for første gang i 1892 den formodning, at der maatte kunne 

 forefindes lignende indretninger i plantens geotropisk-følsomme dele. 

 Faa aar senere har N e m e c (1900) gjort opmerksom paa, at de yngste, 

 inderste dele af rod i deres celler indeholder talrige stivelseskorn, 



