295 



der ndmerker sig ved let bevægelighed (fig. 3). Han forestiller sig 

 at disse cellers protoplasmatiske vægbelæg er modtageligt for det tryk, 

 som øves paa dem af stivelseskornene, og at der, naar pirringen træffer 

 sidevæggene, udløses vekstbevægelser, som indstiller rodspidsen i 

 lodlinjen. 



Denne-, af N e m e c, for røcldernes vedkommende fremsatte hypo- 

 tese finder en forønsket støtte i resultatet af de undersøgelser, som 

 Haberlandt samtidig anstillede paa negativ-geotropiske skud- 

 akser. Ogsaa her fandt man let bevægelige stivelseskorn, men ikke 



Fig. 3. Mediant længdesnit gjennem rodhætten af en adventivrpd hos ro ripa 



ampliibia. Stivelsekornene befmder sig paa undersiden at* de unge celler, saa- 



ledes som det er tilfælde under geotropsik ligevegtsstilliug (Nemec). 



i toppen, men i de dele af stilken, hvor cle geotropiske krumninger 

 opstaar. Allerede før havde tidligere iagttagere fundet det paafal- 

 dende, at barkens inderste cellelag, den saakaldte „endodermis" , er rig 

 paa stivelse paa et ungt stadium. Den betegnes derfor ofte med 

 ordet „stivelsesskede" . Hos visse planter løber heller ikke skeden 

 helt rundt om den indre del af stilken, men erstattes ved afsondrede 

 striber af væv i et eller flere lag, der er fastleirede til ledebundterne. 

 Hos andre planter indtager dele af marvstraalerne deres plads. H a- 



