299 



Ved alle heliotropiske fænomener spiller saavel lysets inten- 

 sitet som elets beskaffenhet! en vigtig rolle. 



Hvis man stiller kulturer af mucor phycomyces, den stateligste 

 af cle tyske mugsoppe, hvis slanke encellede frugtbærere i forveien har 

 udviklet sig i opret stilling i mørket, i forskjellige afstande fra en 

 kraftig lyskilde, f. eks. en elektrisk buelampe, saa ser man at de fjern t- 

 staaende kulturer vender sine frugtbærere i en skarp bue mod lyset. 



Blandt de nærmere staaende kulturer findes eler en, hvis frugt- 

 bærere vokser retlinjet opover. Paa de kulturer, der staar endnu nær- 

 mere lyskilden, stødes de opadvoksende frugtbærere bort; de krummer 

 sig bort fra lyskilden. En og samme gjenstand er altsaa, efter belys- 

 ningens styrke, enten positiv heliotropisk eller indifferent eller negativ- 

 heliotropisk (Oltmanns). Sandsynlig er det, at denne slags lysvirk- 

 ning paa planternes vekst er meget udbredt. 



Af det hvide sollys straaler, som vi ved hjælp af et prisme kan 

 opløse i et solspektrum, er ikke alle lige virksomme veel de heliotro- 

 piske krumninger. Det er bekjendt, at de mindre sterkt bruclte 

 straaler (rødt, orange, gult) spiller den fornemste rolle i den grønne 

 plantes andre, vigtige livsfunktioner. Det er disse lysstraaler, som ei- 

 de betydningsfuldeste for klorofylfarvestoffets fremtræden samt for den 

 spaltning i kulsyre, der fineler steel under deres medvirkning. Ganske 

 afvigencle herfra er den heliotropiske virkning af de forskjellige 

 spektralfarver. De gule straaler er efter W i e s n e r s undersøgelser 

 ikke alene ganske uden virkning, men de afsvækker endogsaa ved sin 

 optræden de andre straalers indvirkning. De røde og orangefarvede 

 straaler har kun liden indflydelse. Kraftigst optræder de heliotro- 

 piske krumninger paa grænsen af violet og ultraviolet. Et andet 

 mindre maksimum findes ved ullrarødt. 



Ligesom ved cle geotropiske er det, hvad de heliotropiske krum- 

 ninger angaar, ikke nødveneligt at disse krumninger optræder netop 

 der, hvor lyspirringen virker. Hos paniceerne, en underafdeling af 

 græsarterne, mocltager spidsen af kimplantens første løvblad lyspir- 

 ringen og overfører clen til det led af stilken, som bærer bladet; dette 

 udfører da den heliotropiske krumning. Bedækkes bladspidsen med 

 et uigjennemsigtigt hylster, saa udebliver krumningen trods al anvendt 

 belysning (R o t h e r i ). 



Den faste stilling til lyset hos de fleste stilkede bladplader fore- 

 gaar. sum før omtalt, paa den ene side derved, at stilkene ved sin posi- 



