313 



vigtigste gjærsoppe, idet gjærcellernes formering derved begunstiges ; 

 derimod har en øget surstoftilførsel vist sig at være uden indflydelse 

 paa den enkelte celles gjæringsevne. 



Hvor forskjellig end Pasteurs og L i e b i g s anskuelser over 

 gjæringen var, saa var der dog en mulighed for i enkelte punkter at 

 sammenknytte dem. L i e b i g heftede sig særlig ved den kemiske 

 proces, som rinder sil udtryk i sukkerets omdannelse til alkohol og 

 kulsvre, mens P a s t e u r lader det være et aabent spørgsmaal, om 

 gjærsoppen indeholder et enzym, som kan bevirke en saadan omdan- 

 nelse af sukkeret ad kemisk vei. 



Ved e n z y m e r forstaaes stoffer (som oftest knyttede til eller 

 beslegtede med eggehvidestofferne), som har den eiendommelige egen- 

 skab kun at indvirke paa et enkelt eller nogle faa nær beslegt&de slags 

 stoffer, idet smaa mængder af enzymet kan omdanne forholdsvis store 

 mængcler af det andet stof. Et saadant enzym, som de fleste vil have 

 hørt tale om, er maltets diastase, som kan omdanne stivelse til sukker. 



Allerede i 1858 fremsatte Moritz Traube den teori, at naar 

 mikroorganismer kunde bevirke forskjellige slags gjæringer, saa var 

 det fordi de indeholder enzymer, som er istand til at bevirke disse 

 omsætninger, som vi kakler for gjæringer. Han stillede altsaa for- 

 saavidt alkoholgj æringen i samme klasse som alle andre slags gjærin- 

 ger, og alt tyder paa, at han havde ret, idet det efterhaanden har lyk- 

 kedes at paavise en række enzymer, som kan foraarsage de samme 

 omsætninger, som man før troe.de, kun levende mikroorganismer var 

 istand til. 



Skjønt flere fremragende forskere som Berthelot og Hopp e- 

 S evl er sluttede sig til Traubes opfatning af alkoholgj æringen, 

 vandt hans teori dog ikke almindelig anerkjendelse bl. a., fordi det 

 ikke havde været muligt at paavise eksistensen af et saadant enzym, 

 som kunde omdanne sukker til alkohol og kulsyre. 



Der fremkom imidlertid efterhaanden kjendsgjerninger, som 

 bestyrkede formodningen om et alkoholdannende enzyms eksistens, 

 ikke alene hos soppene, men ogsaa hos høiere planter, ja endog hos 

 høierestaaende dyr. 



Herhen kan regnes den allerede af Béchamp og Bert heilo t 

 iagttagne „selvgjæring" hos gjærsoppene, idet de formaar at danne 

 alkohol, uden at der er sukker tilstede, naar de opbevares uden tilgang 

 af surstof. 



